Справа № 452/1833/21 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С. 
Провадження № 22-ц/811/3236/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 вересня 2025 року у справі за позовом Кредитної Спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
Кредитна спілка «Істок» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 229,90 грн.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2025 провадження у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність і необґрунтованість ухвали, вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлене з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що заочним рішенням Самбірського районного суду Львівської області від 11.05.2023 у справі № 452/1833/21 позов Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКХ-2054 від 10.04.2018 задоволено та стягнуто 45 229,90 грн заборгованості і 2 270,00 грн судового збору. У квітні 2024 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою від 22.07.2025 задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Відповідач подав відзив, у якому визнав заборгованість частково — у розмірі 4 198,22 грн основного боргу, заперечивши решту вимог, що свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості. Разом з тим стягнення коштів здійснювалося у примусовому порядку на підставі скасованого заочного рішення. 28.08.2023 відкрито виконавче провадження № 72629642, накладено арешт на кошти боржника, 26.02.2024 звернуто стягнення на доходи, а 03.07.2024 арешт знято у зв`язку з повною сплатою сум у розмірі, визначеному заочним рішенням; 27.09.2024 виконавче провадження закінчено. На момент примусового стягнення та завершення виконавчого провадження тривала процедура перегляду заочного рішення, яке згодом було скасовано. Після цього позивач подав заяву про відмову від позову у зв`язку з повним виконанням рішення суду, на підставі чого ухвалою від 09.09.2025 провадження у справі закрито. Зазначає, що така відмова була зумовлена примусовим стягненням коштів за скасованим рішенням та позбавила відповідача можливості реалізувати право на судовий захист і оспорити розмір заявленої до стягнення заборгованості. Суд першої інстанції не перевірив, чи не суперечить відмова від позову вимогам закону та чи не порушує права відповідача, безпідставно застосувавши пункт 4 частини першої статті 255 ЦПК України та дійшовши передчасного висновку про закриття провадження у справі.
Просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.
З матеріалів справи вбачається,що заочним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2023 задоволено позов КС «Істок» до ОСОБА_1 та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 229,90 грн та 2270,00 грн судового збору.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2025 задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 11.05.2023. Скасовано заочне рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2023 та призначено справу до розгляду.
12.08.2025 представник Кредитної спілки «Істок» - Матиєвич Ю.Й. звернувся до суду із письмовою заявою про відмову від позову до ОСОБА_1 , у зв`язку з погашенням відповідачем заборгованості перед позивачем.
Оскаржуваною ухвалою суду прийнято вказану відмову від позову та закрито провадження у справі.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.
Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначають спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.
Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Отже, відмова від позову є одностороннім вільним волевиявленням позивача шляхом здійснення процесуальної дії, спрямованої на завершення розгляду судом справи, яким він може скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду.
Позивач Кредитна спілка «Істок» скористалася своїм правом на відмову від позову та через свого уповноваженого представника подала до суду першої інстанції належним чином оформлену заяву про відмову від позову до ОСОБА_1 , яка прийнята судом першої інстанції відповідно до норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 13.03.2026

Головуючий  

Судді