Справа № 461/274/26 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 33/811/276/26 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу останньої на постанову Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2026 року, 

встановив:

постановою Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2026 року,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору.
Відповідно до оскаржуваної постанови, неповнолітня донька ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04.01.2026 о 20:28 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 63, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.178 КУпАП, а саме відкрито розпивала алкогольний напій «Shake», ємністю 0,5 л.
На зазначену постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2026 року та провадження у справі закрити, у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що з оскаржуваної постановою не погоджується, вважає її незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що постанова була винесена без її участі та без надання нею пояснень, що створило хибне враження про нібито безпідставну неявку та порушило її право на захист.
Вважає, що матеріали справи ґрунтуються на поясненнях працівників поліції. Жодних належних та допустимих доказів суду надано не було. Зазначає, що її донька була тверезою, алкогольних напоїв не вживала.
Вказує, що працівники поліції не представилися, не надали доказів правопорушення та допустили неналежну поведінку під час спілкування з неповнолітньою дитиною. Зі слів її доньки, працівники поліції висловлювали погрози звернення до навчального закладу та складання негативних характеристик, що дитина сприйняла як залякування.
Також просить витребувати та дослідити відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, які брали участь у події, оскільки вони можуть об`єктивно підтвердити або спростувати обставини справи.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що її чоловік четвертий рік проходить військову службу, у зв`язку з чим сама виховує двох неповнолітніх дітей.
Заслухавши пояснення участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків. 
Відповідно до ч. 3 ст. 184 КУпАП, передбачена відповідальність батьків або осіб, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачена КУпАП.
Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП.
Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №990056 від 04.01.2026; повідомленням зі служби 102; копією паспорта із додатку «Дія» ОСОБА_1 ; фотоматеріалами., яким суддя районного суду дав належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Відтак, доводи апелянта про невірну оцінку судом першої інстанції фактичних обставин справи не знайшли свого підтвердження.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу необґрунтованого визнання її винною за ч. 3 ст. 184 КУпАП, оскільки в її діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення, є безпідставними, констатуються з формальних підстав, і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
Отже, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи, на думку апеляційного суду, спрямовані на уникнення останньої від відповідальності та не свідчать про незаконність винесеної постанови.
Таким чином, при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення на правопорушницю ОСОБА_1 накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушниці та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
постановив:

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ