КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 356/551/25 Головуючий у суді І інстанції: Дудар Т.В.
провадження №22-ц/824/6178/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Хлопкової Марії Сергіївни, яка представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Березанського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року до Березанського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 426666372 на суму 7000,00 грн.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV95P7U.
Перед укладенням кредитного договору відповідач з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі Інтернет перейшов та зареєструвався на сайті первісного кредитора - www.moneyveo.ua і в подальшому заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів в кредит. Після чого пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику. Внаслідок чого, отримав на номер телефону персональний одноразовий ідентифікатор, яким підписав кредитний договір та надав згоду на пропозицію первісного кредитора щодо укладення кредитного договору.
Отже, відповідач сам ініціював укладення кредитного договору, виконавши для цього всі необхідні вищезазначені дії.
Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 7000,00 грн 26.02.2021 року на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням, довідкою та письмовими поясненнями первісного кредитора.
28.11.2018 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу № 28/1118-01 укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу № 28/1118-01.
Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 підписали реєстр прав вимоги № 132 від 04.05.2021 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги.
Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу № 28/1118-01 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 132 від 04.05.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору) до позовної заяви додається акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01.
ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу № 05/0820-01 підписали Реєстр прав вимоги № 10 від 31.07.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «Таліон Плюс» зі сторони ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно договору факторингу № 05/0820-01 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до договору факторингу 2 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору) до позовної заяви додається платіжна інструкція.
04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників № б/н від 04.06.2025 року за договором факторингу №04/06/25-Ю від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 16901,38 грн.
Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 04.06.2025 року до позивача підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю.
Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони позивача згідно договору факторингу №04/06/25-Ю саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі боржників вимоги № б/н від 04.06.2025 року до договору факторингу №04/06/25-Ю (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору) до позовної заяви додається платіжна інструкція.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить - 16901,38 грн, яка складається з: 5558,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11343,38 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Щодо орієнтовного розрахунку судових витрат позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» зазначав у позовній заяві, що судові витрати позивача складаються зі сплаченого ним судового збору у розмірі 2422, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 7 000,00 грн.
Відтак, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 426666372 від 26.02.2021 року у розмірі 16901,38 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Рішенням Березанського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Додатковим рішенням Березанського міського суду Київської області від18.12.2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Красносільського Максима Ігоровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, Хлопкова М.С., яка представляє інтереси ТОВ «Юніт Капітал», подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Березанського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року скасувати та постановити у справі нове рішення, яким позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал» задовольнити в повному обсязі.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 426666372 від 26.02.2021 року у розмірі 16 901,38 грн.
Також просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 13 056 грн судових витрат понесених у суді першої інстанції та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції визнав факт укладення сторонами кредитного договору та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі. Крім того, суд встановив факт укладення договорів факторингу. Однак рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позовної заяви з мотивів нібито недоведення переходу права вимоги.
Позивач не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, що в свою чергу, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Позивачем доведено своє право вимагати від відповідача належного виконання за цим договором, оскільки на підтвердження надано дійсні договори факторингу, за якими до позивача перейшло право вимоги. За умовами укладених договорів, до фактора могло переходити право вимоги, яке виникне в майбутньому. Станом на момент підписання реєстрів боржників, зокрема, щодо відповідача, до цих договорів факторингу, права вимоги до нього виникло та було дійсним.
23 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Красносільського М.І., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Також в прохальній частині відзиву представник відповідача зазначав, що у разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову (проти чого відповідач категорично заперечує), - зменшити розмір нарахованих відсотків до розумної та справедливої величини, яка не перевищує 50% від суми основного боргу (тіла кредиту), із застосування наслідків несправедливих умов договору відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та загальних засад цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України. У задоволенні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн просив відмовити. Просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, орієнтовний розмір яких становить 20 000 грн.
Представник відповідача категорично не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим і таким, що має бути залишено без змін.
26 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкової М.С., в яких просила зокрема врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07.01.2026 року у справі № 727/2790/25 від час розгляду справи.
28 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Красносільського М.І..
29 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкової М.С., підтримала вимоги апеляційної скарги та просила врахувати додаткові пояснення.
30 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Красносільського М.І., зокрема зазначав, що справа яка розглядала Верховним Судом № 727/2790/25 та дана справа № 356/551/25 не є подібними, а тому висновки Верховного Суду з першої інстанції не мають преюдиційного значення для даної справи.
30 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкової М.С., в яких щодо заперечень відповідача. Зазначала, що у процесуальних документах відповідача простежується систематичне повторення ідентичних тверджень, що вказує на нехтування відповідачем повноти доказування, а саме відповідач не надає нових аргументів та доказів, обмежуючись рециркуляцією вже заявлених позицій. Дублювання аргументів призводить до невиправданого збільшення обсягів матеріалів справи, що ускладнює її розгляд, а відсутність розвитку правової позиції та нових аргументів підтверджує слабкість правової позиції відповідача.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. За договором факторингу, укладеним 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з подальшим укладенням інших договорів факторингу, не могло бути передано право вимоги за договором № 426666372 укладеним 26.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , оскільки права вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 не існували на момент укладення вказаного вище договору факторингу (28.11.2018 року). Тому сторони не могли передбачити, що 26.02.2021 року буде укладено договір № 426666372.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі щодо стягнення витрат на правову допомогу, враховуючи клопотання сторони позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що справедливим буде зменшення розміру витрат,понесених відповідачкою на надання професійної правничої допомоги до 5000,00 грн, які підлягають стягненню з позивача, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 26.02.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №426666372 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV95Р7U.
Відповідач ініціювала укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, визначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно п. 1.2 договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів.
Відповідно до п. 1.4 підпункті 1.4.1 договору, сторони погодили, що виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною ставкою у розмірі 193,45% річних, що становить 0,53% від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до довідки ТОВ Манівео швидка фінансова допомога» та платіжного доручення, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, так 26.02.2021 року на банківську картку № НОМЕР_1 відповідача, перераховано грошові кошти у розмірі 7000 грн (а.с. 26, 27 том 1).
Відповідно до наданих до позовної заяви документів, а саме паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №426666372 від 26.02.2021 року встановлено: тип процентної ставки - фіксована, реальна річна ставка - 192,36% орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 8113 грн (а.с. 13 том 1).
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 25.06.2025 року, заборгованість відповідача за договором складає 16 901,38 грн, яка складається з простроченого тіла - 5558 грн, прострочених відсотків - 11 343,38 грн (а.с. 68-70, 71 том 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Таким чином, укладаючи кредитний договір у такий спосіб, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо форми його укладення, що передбачено викладеними вище апеляційним судом нормами законодавства.
Однак, в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим допустила заборгованість, що послугувало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення заборгованості.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.513, ст.514 ЦК Україниправочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст.1077, 1079ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК Українипредметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ст. 1081 ЦК Україниклієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25 виклав такі висновки: допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
Так, 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 29-32 том 1).
Згідно приписів п. 3.1. договору факторингу № 28/1118-01, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди.
Відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 28/1118-01, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Відповідно до п. 8.4. договору факторингу № 28/1118-01, даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін.
Додатковою угодою № 19 від 28.11.2019 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони внесли зміни в п. 8.2., яким погодили, що строк дії договору закінчується 31.12.2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 34 зворот том 1).
Додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, продовжно строк дії договору факторингу № 28/1118-01 до 31.12.2021 року (а.с. 35-38 том 1).
Додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 року включно (а.с. 40 том 1).
31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023року (а.с. 40 зворот том 1).
31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 41 том 1).
Як вбачається із Реєстру прав вимоги № 132 від 04.05.2021 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 426666372 від 26.02.2021 року на суму 10254,22 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5558 грн, заборгованість за відсотками - 4696,22 грн (а.с. 42-43 том 1).
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (а.с. 45-47 том 1).
Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (пункт 4.1).
03.08.2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року відповідно, до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31.12.2022 року включно (а.с. 49 зворот том 1).
30.12.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року відповідно, до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 30.12.2024 року включно (а.с. 50 том 1).
Як вбачається із Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 426666372 від 26.02.2021 року на суму 16 901,38 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5558 грн, заборгованість за відсотками - 11343,38 грн (а.с. 51-52 том 1).
04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого скаржнику відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с. 54-57 том 1).
Відповідно до п.п. 1.1. договору, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до п. 1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
На підтвердження переходу права вимоги до позивача, позивачем надано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.05.2025 року (а.с. 62 том 1).
Згідно витягу з реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право ТОВ «Юніт Капітал» грошової вимоги до відповідача на загальну суму 16 901,38 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5558 грн, заборгованість за відсотками - 11343,38 грн (а.с. 60-61 том 1).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кредитний договір укладений з відповідачем пізніше, ніж договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги до відповідача, оскільки договори факторингу, надані до матеріалів справи, є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу.
Тобто, приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у даній справі, та не заперечується сторонами.
Тому відповідні висновки суду першої інстанції про неможливість переходу права вимоги до відповідача у справі за правочином, який укладено раніше, ніж договір, права за яким передаються, є такими, що суперечать обставинам справи, з яких вбачається продовження строку дії договорів факторингу і на період часу, коли укладався кредитний договір з відповідачем та коли в останнього виникла заборгованість, вимоги щодо стягнення якої заявлено у цій справі, та нормам ст.1078 ЦК України.
З огляду на те, що позивачем надано повний ланцюг доказів матеріального правонаступництва, включаючи платіжні інструкції про оплату за договорами факторингу та витяги з реєстрів боржників на кожному етапі передачі права (від ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс», далі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та до ТОВ «Юніт Капітал»), останній є належним кредитором у зобов`язанні.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 426666372 від 26.02.2021 року на загальну суму 16 901,38 грн відповідає умовам договору та фактичним обставинам справи. Вказана сума складається з наступних частин: заборгованість за тілом кредиту (основний борг) становить 5558 грн, заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом (у межах строків кредитування) становить 11343,38 грн. Оскільки відповідач не надав доказів погашення боргу або обґрунтованого контррозрахунку, колегія суддів вважає вимоги позивача про стягнення вказаних сум доведеними.
Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив зменшити розмір нарахованих відсотків до розумної та справедливої величини, яка не перевищує 50% від суми основного боргу (тіла кредиту), із застосування наслідків несправедливих умов договору відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та загальних засад цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Разом з тим, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року, справа № 902/417/18, а також у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23.
Відсутність позову про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (див. постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23).
Як вже зазначалось, розмір заборгованості за тілом кредиту становить 5558 грн, за відсотками - 11343,38 грн.
Тобто, заборгованість за відсотками більш ніж в два рази перевищує заборгованість за основним боргом.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 5558 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З урахуванням викладеного, рішення Березанського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, із ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» у розмірі 5558 грн - заборгованості за тілом кредиту та у розмірі 5558 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Березанським міським судом Київської області 18 грудня 2025 року ухвалено додаткове рішення у справі (а.с. 32-34 том 2).
Так, додатковим рішенням Березанським міським судом Київської області від 18 грудня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Красносільського Максима Ігоровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення. Скасування первісного судового рішення є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього. Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 31 травня 2021 року у справі № 911/132/14.
У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 908/8884/21 (провадження № 12-39гс22).
З урахуванням змісту статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, а тому у зв`язку із скасуванням рішення Березанського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року по суті спору підлягає також скасуванню додаткове рішення Березанського міського суду Київської області від 18 грудня 2025 року.
Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що докази понесення витрат на правову допомогу представником відповідача були подані до суду першої інстанції після ухвалення судом рішення по суті.
Так під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача додано до відзиву на позовну заяву лише договір про надання правової (правничої) допомоги № 15/10-2025 (а.с. 153 том 1) та додаток № 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 15/10-2025 (а.с. 154 том 1).
В подальшому, після ухвалення судом першої інстанції від 08.12.2025 року, представником відповідача разом з заявою про ухвалення додаткового рішення надано суду першої інстанції докази понесення витрат на правову допомогу, а саме договір про надання правової (правничої) допомоги № 15/10-2025 (а.с. 5 том 2) та додаток № 2 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 15/10-2025 (а.с. 6 том 2), додаток № 3 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 15/10-2025 (а.с. 7 том 2), акт про надання правничої допомоги від 09.12.2025 року (а.с. 8 том 2), розрахунок витрат на правничу допомогу від 08.12.2025 на підставі договору від 15.10.2025 року№ 15/10-2025 (а.с. 9-10 том 2).
Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року, справа №285/5547/21.
З урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду у постановах від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 та від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21 та наведених процесуальних норм, колегія суддів апеляційного суду наголошує, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи, чого в даному випадку стороною відповідача зроблено не було.
Що стосується судових витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Звертаючись до суду першої інстанції, позивач ТОВ «Юніт Капітал» у позовній заяві заявляв вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року, укладений ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», яким клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 82-83 том 1); протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року (а.с. 83 зворот том 1); додаткову угоду «25770526454 до договору про надання правничої допомоги 05/06/25-01 від 05.06.2025 року (а.с. 84 том 1); акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року на суму 7000 грн (а.с. 85 том 1). 
У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Також суд апеляційної інстанції враховує, що представник відповідача як в суді першої інстанції так і на стадії апеляційного розгляду зазначав про неспівмірність заялених позивачем розміру витрат на правову допомогу, з огляду на розмір позовних вимоги (16901,38 грн) та типовий характер справи.
Таким чином, аналізуючи матеріали справи, враховуючи заперечення сторони відповідача, колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 16901,38 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн.
Що стосується судових витрат в частині сплаченого позивачем судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви та 3633,60 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду.
Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 16901,38 грн.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 11 116 гривень. Тому позовні вимоги задоволено на 65,77% (11 116 / 16901,38 х 100).
За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 3983,03 гривні (6056 грн х 65,77%).
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Березанського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 426666372 від 26 лютого 2021 року у розмірі 5558 грн - заборгованості за тілом кредиту та у розмірі 5558 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Додаткове рішення Березанського міського суду Київської області від 18 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Красносільського Максима Ігоровича про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 3983 грн 03 коп., а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження юридичної особи: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10, ЄДРПОУ 43541163.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «26» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов