КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 580/4127/24
провадження № 2-іс/340/41/24 
Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Черкаського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати наказ Черкаського окружного адміністративного суду №13-0 від 24.01.2024 у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби секретарю судового засідання, ОСОБА_1 , на 2024 рік, а саме у період з 01 січня 2024 року на рівні 20 % місячного посадового окладу;
- зобов`язати Черкаський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату секретарю судового засідання, ОСОБА_1 , надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2024 року відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України “Про державну службу”, а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 року справу за цим позовом передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення суду, до підсудності якого віднесена дана справа (а.с.27).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2024 року визначено територіальну підсудність адміністративної справи №580/4127/24 Кіровоградському окружному адміністративному суду (а.с.34).
Адміністративна справа №580/4127/24 надійшла до Кіровоградського окружного адміністративного суду 03.06.2024 року.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу адміністративну справу №580/4127/24 за позовом ОСОБА_1 до Черкаського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд судді Кармазиній Т.М.
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. (а.с.39-40)
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 зупинено провадження в адміністративній справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №240/7215/24 (провадження №Пз/990/9/24). (а.с.60-61)
Ухвалою суду від 07.04.2026 поновлено провадження у справі. (а.с.65)
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона працює у Черкаському окружному адміністративному суді. Вказує, що станом на 01.01.2024 стаж її роботи на державній службі становить 10 років 2 місяці 08 днів. Оскаржуваним наказом їй було встановлено надбавку за вислугу років з 01.01.2024 у розмірі 20 відсотків, що обчислена з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», положення якого на її думку не узгоджуються зі змістом частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу». Зазначала, що закон про Державний бюджет України не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, а Верховна Рада України не повноважна під час прийняття Закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. Вказує, що оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих судів регулюються нормами законодавства про державну службу. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме норми Закону України «Про державну службу», який є спеціальним в частині оплати праці державних службовців. У випадку існування колізії між нормами загального і спеціального законів застосуванню підлягає норма спеціального закону. Отже, вважає, що відповідач протиправно під час винесення спірного наказу погіршив її фінансовий стан та занизив засоби на гідне існування за відпрацьований стаж державної служби.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.44-46), в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що статтею 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» установлено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Вказує, що пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» установлено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, а норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить Закону України «Про Державний бюджет». Крім того, зауважував, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, неконституційними не визнавалися та не скасовувалися, тому підстави для незастосування його положень до питання оплати державних службовців у 2024 році відсутні.
Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.10.2013 року працює у Черкаському окружному адміністративному суді, з 15.02.2021 на посаді секретаря судового засідання, дані обставини відповідачем не оспорюються.
Наказом керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 №1-о «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі» встановлено, зокрема, позивачці надбавку за вислугу років на посадах державної служби 10 років в розмірі 30% з 24.10.2023. (а.с.18-19)
Наказом керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 №13-о «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі» встановлено, зокрема, ОСОБА_1 надбавку за вислугу років на посаді державної служби 10 років 02 місяці 08 днів в розмірі 20 % з 01.01.2024, а з 24.10.2024 за 11 років – 22% . (а.с.20-22)
Позивачка, не погодившись із вищезазначеним наказом в частині, що її стосується, та зважаючи на те, що внаслідок його видання порушено право на належний рівень оплати праці державних службовців, гарантований статтями 50 та 52 Закону України «Про державну службу», звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Згідно із частинами першою - п`ятою статті 148 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, зокрема, здійснює ДСА України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та ДСА України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначають окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також загалом щодо апеляційних, місцевих судів.
Згідно із частиною першою статті 150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ДСА України, Служби судової охорони врегульовано нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Правовий статус державного службовця та коло його основних прав, гарантій і обов`язків визначено у Законі України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
У статті 1 цього Закону визначено поняття «державний службовець», яким є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи (частина 1 статті 50 Закону № 889-VIII).
Згідно із частиною другою статті 50 Закону № 889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Отже, заробітна плата державного службовця має обов`язкову (сталу) складову, яка є фіксованою виплатою та, по суті, основною винагородою за виконання посадових обов`язків, а також факультативну (необов`язкову) складову, яка залежить від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу, є винагородою за ініціативну роботу, своєчасне і якісне виконання завдань, виконання додаткового обсягу завдань.
Надбавка за вислугу років є складовою обов`язкової частини заробітної плати державного службовця та згідно із частиною першою статті 46 Закону № 889-VIII обумовлена досягненням особою певного стажу державної служби.
Розмір такої надбавки за приписами частини першої статті 52 Закону № 889-VIII визначається на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас суд враховує, що Законом України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі - Закон № 3460-IX, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у 2024 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, крім державних органів, зазначених у пунктах 20-22 цього розділу. (п.10 Прикінцевих положень Закону № 3460-IX)
Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
На виконання пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» наказом керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 №13-о «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі» ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років від посадового окладу відповідно до схеми посадових окладів на посадах державної служби на основі класифікації посад у 2024 році у розмірі 20 % з 01.01.2024, у розмірі 22% - з 24.10.2024.
Отже, оскаржуваним наказом, позивачу з 01.01.2024 визначено виплату надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 20 % посадового окладу, виходячи зі стажу державної служби 10 років, а з 24.10.2024 – 22%, виходячи зі стажу 11 років, тобто з розрахунку 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
Набрання чинності Закон № 3460-IX (зокрема, пунктом 12 його розділу «Прикінцеві положення») сприяло формуванню в позивачки враження, що з 01 січня 2024 року питання про визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям по-різному врегульовано двома окремими законами, що нібито показує наявність колізії в національному законодавстві.
З цього приводу суд зауважує, що пізніше прийнятим Законом № 3460-IX визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу.
До того ж у цьому Законі визначено, що норми раніше прийнятого Закону № 889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.
З наведеного логічно випливає, що норми Закону № 889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-IX.
Таке тлумачення дозволяє зробити висновок, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки є пряма норма Закону № 3460-IX, яка зупинила дію норми Закону № 889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців, що виключає потребу у відшукуванні іншої норми права для регулювання цих відносин.
Щодо конкуренції правових норм, яка не пов`язана з колізією у законодавстві, то варто враховувати те, що частина перша статті 52 Закону № 889-VIII з 01 січня 2025 року з огляду на пряму вказівку в пункті 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX не застосовується на період чинності останнього. Тобто дія однієї конкуруючої норми фактично зупинена, а інша норма, запроваджена новішим законом, діє та регулює спірні відносини.
Тож визначення механізму обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01 січня 2024 року врегульоване винятково Законом № 3460-IX, а ситуації, за якої одні й ті ж правовідносини по-різному впорядковуються окремими нормами права, не спостерігається.
Регулювання спірних суспільних відносин є однозначним, передбачуваним і чітким, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності в питанні нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2026 у справі № 240/7215/24, у якій зазначено, що нарахування та виплата державним службовцям надбавки за вислугу років у відповідному бюджетному періоді має здійснюватися з урахуванням спеціальних положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік, якими тимчасово зупинено дію положень Закону України «Про державну службу», а тому такі приписи підлягають застосуванню суб`єктами владних повноважень до моменту їх визнання неконституційними у встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що предметом розгляду у цій справі є перевірка правомірності дій відповідача як суб`єкта владних повноважень при застосуванні чинного законодавства. Натомість питання відповідності Конституції України положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік не належить до повноважень адміністративних судів, оскільки вирішення питання про конституційність законів віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України. Відтак, адміністративний суд при вирішенні спору виходить із презумпції конституційності закону та застосовує чинні норми законодавства.
У постанові від 19.02.2026 у справі № 240/7215/24 Велика Палата Верховного Суду в узагальнених висновках зазначила, що зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Згідно з частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.02.2026 у справі № 240/7215/24, та чинності пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який не визнаний неконституційним у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.139, 243-246, 255, 292-297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Черкаського окружного адміністративного суду (18001, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 117, код ЄДРПОУ 35158674) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА