ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/9843/25 пров. № А/857/43056/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 380/9843/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції Крутько О.В.,
час ухвалення рішення 15 вересня 2025 року,
місце ухвалення рішення м.Львів,
дата складання повного тексту рішення 15 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на день призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вік позивачки 60 років. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 1 місяць 26 днів. За результатами розгляду наданих до заяви документів не зараховано: страховий стаж з 01.01.1992 по 22.06.2001 за період роботи в Республіці Білорусь згідно трудової книжки НОМЕР_1 та уточнюючої довідки № 148 від 24.06.2024, оскільки за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023; період навчання з 01.09.1980 по 29.06.1983 згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки для підтвердження зміни прізвища долучено довідку, видану компетентними органами Республіки Білорусь. Довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються для призначення пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961. Також, для отримання грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 позивачкою долучено довідку про роботу на дату права на пенсію в НАМН України Державна установа “Інститут нейрохірургії ім. ак. А. П. Ромоданова Національної Академії Медичних Наук України”. Проте дана установа відсутня у переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту. Отже, правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 ОСОБА_1 - немає.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та згідно перерахунку пенсії від 19.02.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 04.01.2025.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 02.08.1983, позивачка з 16.12.2002 по 04.01.2025 працювала в Державній установі «Інститут нейрохірургії імені академіка Ромоданова Академії медичних наук України».
06.01.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №262940020836 від 10.01.2025 відмовлено у призначенні пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено, що для отримання грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” долучено довідку про роботу на дату права на пенсію в НАМН України Державна установа «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова Національної Академії Медичних Наук України». Дана установа відсутня у переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
Вважаючи рішення відповідача в частині нарахування та виплати грошової допомоги яка передбачена пунктом 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Згідно статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до частин першої статті 5 Закону № 1058-IV даний Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 1191, цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Пунктом 5 Порядку № 1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV, станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку №1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Аналізуючи наведені норми права, суд вказує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій також висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі № 234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено "Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (Перелік № 909), яким установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років:
лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри- лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Суд вважає, що позивачем було дотримано усіх вимог для отримання грошової допомоги при виході на пенсію по Закону № 1058-IV, визначеної пунктом 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV. Так, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 02.08.1983, на день досягнення пенсійного віку 60-років позивачка працювала на посаді сестри медичної в НАМН України Державна установа .
Посада сестри медичної належать до посад передбачений Розділом 2 Охорона здоров`я Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, що надає їй право на отримання грошової виплати передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону.
Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій неодноразово висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17, у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 234/13835/17, від 28.02.2019 у справі № 718/2293/16-а, від 05.03.2019 у справі № 686/9307/17, від 12.03.2019 року по справі № 647/514/17, від 13.03.2019 по справі № 602/958/16-а, від 19.03.2019 по справі №466/5637/17, згідно з якою право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій в першу чергу пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
Отже, в даній нормі йдеться про те, що обов`язковою умовою для отримання грошової допомоги є те, що особа, яка на день досягнення пенсійного віку, до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком.
У цій справі позивачці з 04.01.2025 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що не заперечується відповідачем.
Отож, позивачка на день досягнення пенсійного віку не отримувала будь-яку іншу пенсію, проте відповідач при призначенні їй пенсії за віком - 04.01.2025 протиправно не виплатив їй одноразової допомоги у розмірі десяти пенсій, а тому позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про таку виплату.
Тому, в силу приписів п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивачка має право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню).
З огляду на викладене, на момент призначення пенсії 04.11.2024 позивачкою дотримано всі вимоги пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, а дії відповідача щодо відмови у виплаті такої грошової допомоги є протиправними.
За наведених обставин, з метою ефективного захисту порушеного права позивачки слід також визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення "Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 380/9843/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.