Справа № 462/4173/25 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3245/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 квітня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Негрі Г.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:
У червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Львівського міського комунального підприємства (далі – ЛМКП) «Львівтеплоенерго» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 173214 грн. 60 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та суму сплаченого судового збору.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» з 01.03.1999 року по 30.09.2024 року. Відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, у результаті чого позивач був змушений звернутися до суду із позовом про стягнення заробітної плати. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на його користь стягнуто 34193 грн. недорахованої заробітної плати за період з 01.11.2012 року по 30.09.2015 року та 78880 грн. 96 коп. компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати, а всього – 113073 грн. 96 коп., та витрати на професійну допомогу. 
Фактичний розрахунок відповідачем проведено 12.05.2025 року.
Оскільки відповідач у день звільнення позивача не здійснив повного розрахунку, то він має право, згідно норм чинного законодавства, на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, тобто за період з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 60000 грн. 06 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. 
Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 600 грн. 02 коп. та 1732 грн. витрат на правову допомогу.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просив рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та змінити рішення, задовольнивши позовні вимоги позивача в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців за період з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року в розмірі 173214 грн. 60 коп. проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 8 лютого 1995 року.
Відповідно до розрахункових листків, заробітна плата позивача за липень та серпень 2024 року становила 43969 грн. 95 коп. (27815,11 грн. + 16 154,84 грн.), позивачем відпрацьовано за липень та серпень 2024 року 33 робочих дні (22 р.д. + 11 р.д.), тому середньоденна заробітна плата складає 1332 грн. 42 коп. (43969,95 грн. : 33 р.д.), а отже, середній заробіток, який підлягає виплаті за час затримки по день фактичного розрахунку, обчислюється шляхом множення 1332,42 грн. (середньоденної заробітної плати) на кількість робочих днів, за весь час затримки. 
Враховуючи, що з дня звільнення з роботи, а саме з 30.09.2024 року заробітна плата не була виплачена позивачу в повному обсязі, то, у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України, відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто, починаючи з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року. 
Вказує, що кількість робочих днів, за весь час затримки розрахунку, тобто починаючи з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року, становить 130 робочих днів, отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача, становить 173214 грн. 60 коп. (1332,42 грн. *130 = 173214,60 грн.). 
Вважає, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції, згідно з якою, обмежено період стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до шести місяців.
В судове засідання апеляційного суду 31.03.2026 року обидві сторони з`явились. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 09.04.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 з 01.03.1999 року по 30.09.2024 року перебував у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго».
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року у справі №462/9140/24 позов ОСОБА_2 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати задоволено частково. Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 34193 грн. недорахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 01.11.2012 року по 30.09.2015 року, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, та 78880 грн. 96 коп. компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати, а всього – 113073 грн. 96 коп., без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4846 грн. 30 коп. Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в дохід держави судовий збір в розмірі 1173 грн. 96 коп.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року у справі №462/9140/24 ЛМКП «Львівтеплоенерго» виконало 12.05.2025 року.
Згідно поданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року становить 173214 грн. 60 коп., виходячи із середньоденної заробітної плати позивача – 1332 грн. 42 коп., та кількості робочих днів – 130.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» під час звільнення ОСОБА_2 не провело з ним розрахунку у повному обсязі, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 60000 грн. 
З такими висновками колегія суддів погоджується частково з наступних підстав.
У відповідності до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Встановивши, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено заробітної плати у повному обсязі та не доведено відсутність своєї вини у невиплаті такої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки.
В той же час, суд першої інстанції, покликаючись на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа №761/9584/15-ц), дійшов висновку про наявність підстав для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 60000 грн., не врахував наступних обставин.
Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (Закон №2352-ІХ) запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, ураховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року в справі за №821/1083/17.
Водночас, Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц викладено щодо приписів ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-ІХ.
Наведений у цих постановах підхід, щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час ст.117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
Разом з тим, відповідно до ст.117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно із Законом №2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
У справі, що переглядається, спірний період розпочався з 01.10.2024 року. Тобто, спірні правовідносини охоплюють період, який виник, після 19.07.2022 року.
Отже, в межах цієї справи належить враховувати приписи чинної редакції ст.117 КЗпП України, якими законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
На згадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 , до 60000 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.
Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців за період з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року в розмірі 173214 грн. 60 коп. позивачем проведено відповідно до даного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 року (далі – Порядок).
При здійсненні розрахунку позивачем правильно розраховано його середньоденну заробітну плату з урахуванням заробітної плати за два попередні місця перед його звільненням та правильно розраховано кількість робочих днів, за весь час затримки розрахунку, в періоді з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року.
Таким чином, враховуючи середньоденну заробітну плату позивача – 1332 грн. 42 коп. та кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні в періоді з 01.10.2024 року по 01.04.2025 року – 130, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 , становить 173214 грн. 60 коп. (1332,42 грн. * 130 р.д.).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, збільшивши його з 60000 грн. до 173214 грн. 60 коп.
Згідно з ч.ч.1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції, внаслідок чого позовні вимоги позивача задоволені повністю, тому наявні підстави для зміни рішення і в частині розподілу судових витрат, шляхом збільшення розміру судового збору до 1732 грн. 15 коп. та збільшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000 грн.
В решті рішення суду слід залишити без змін.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги, в розмірі 2078 грн. 58 коп.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 , змінити, збільшивши його до 173214 гривень 60 копійок, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року в частині розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 , змінити, збільшити розмір судового збору до 1732 гривень 15 копійок та збільшивши розмір витрат на правничу допомогу до 5000 гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2078 гривень 58 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 09 квітня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:         С.М. Копняк

А.В. Ніткевич