ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2026 Справа № 926/1745/24
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Хлапоніна О.Р.;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Національна енергетична група” б/н від 11.01.2025,
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024, суддя Ярошенко В.П., м. Чернівці, повний текст рішення складено 25.12.2024,
у справі №926/1745/24
за позовом Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, м. Чернівці,
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Національна енергетична група”, м. Чернівці,
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 565 380,41 грн.,

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Національна енергетична група”, м. Чернівці,
до відповідача Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, м. Чернівці,
про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 
Первісний позов
27.06.2024 Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 565 380,41 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні оспорюваних додаткових угод, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору про постачання електричної енергії № 459 від 25.10.2021 в тому числі щодо збільшення ціни на електроенергію з одночасним зменшенням обсягу постачання електричної енергії, що є підставою для визнання вказаних додаткових угод недійсним і повернення в бюджет надміру сплачених коштів.
Зустрічний позов
25.07.2024 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії (вх.№1953).
Відповідач зустрічну позовну заяву мотивує тим, що договір підлягає визнанню недійсним на підставі частин 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України в силу недодержання сторонами в момент вчинення договору вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. В основу аргументів покладено твердження про те, що спірний договір суперечить вимогам Закону про ринок та ПРРЕЕ через відсутність істотної умови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 позовні вимоги за первісним позовом задоволено. Визнано недійсними додаткові угоди від 22.11.2021 №1, № 2 від 23.11.2021, № 3 від 24.11.2021, № 4 від 14.12.2021 до договору № 45 від 25.10.2021 укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» та Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» на користь Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича надмірно сплачені кошти в сумі 565 380,41 грн. та 11 508,71 грн. компенсації по сплаті судового збору. В задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено..
Рішення суду у межах первісного позову обґрунтовано тим, що коливання ціни електронергії на ринку в межах 10 % при укладенні додаткових угод сторонами договору жодним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено, у зв`язку з чим порушено вимоги п. 2 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що є підставою для визнання недійсними додаткових угод до договору.
Рішення суду у межах розгляду зустрічного позову обґрунтовано тим, що позивач за зустрічним позовом не навів конкретних фактів порушення його майнових прав та інтересів і не обґрунтував, у чому саме полягає порушення його матеріальних інтересів унаслідок укладення оспорюваного правочину, а також обрав неефективний спосіб захисту, оскільки заявлена вимога про визнання договору недійсним без поєднання з вимогами про застосування наслідків його недійсності не забезпечує відновлення порушеного права та не призводить до реального усунення наслідків виконаного правочину, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи.
13.01.2025 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» б/н від 11.01.2025 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024, в справі №926/1745/24, за змістом якої скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовільнити зустрічний позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково ототожнив підстави внесення змін до договору та застосував пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» до всіх додаткових угод, тоді як частина з них укладена на підставі пункту 7 цієї норми, який не містить обмеження щодо 10 %, а окремі взагалі не змінювали істотних умов договору. 
Також апелянт вказує на неправильне застосування наслідків недійсності правочинів, оскільки суд фактично допустив односторонню реституцію, яка не передбачена статтею 216 Цивільного кодексу України.
Крім того, скаржник вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову, не дослідивши відповідність спірного договору вимогам законодавства на момент його укладення, зокрема щодо наявності істотних умов, та не врахувавши, що недійсність правочину визначається саме на цей момент незалежно від його виконання.
Апелянт також зазначає, що обраний ним спосіб захисту у вигляді визнання договору недійсним без застосування наслідків недійсності є допустимим, оскільки закон не зобов`язує поєднувати такі вимоги, а позов спрямований на усунення правової невизначеності у відносинах сторін.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу №14/32-103-25 від 18.02.2025, в якому заперечив доводи апелянта, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 справу №926/1745/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Національна енергетична група” б/н від 11.01.2025 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 в справі №926/1745/24 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Національна енергетична група” б/н від 11.01.2025 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 в справі №926/1745/24.
Ухвалою від 24.02.2025 розгляд справи призначено на 26.03.2025.
Ухвалою суду від 26.03.2025 розгляд справи відкладено на 14.05.2025.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 23.05.2025) клопотання товариства з обмеженою відповідальністю “Національна енергетична група” про зупинення апеляційного провадження у справі №926/1745/24 – задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі №926/1745/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 поновлено апеляційне провадження у справі №926/1745/24 та призначено розгляд справи на 18.03.2026.
У судове засідання 18.03.2026 з`явився відповідач, позивач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції, у зв`язку з чим суд розцінює його неявку як без поважних причин. 
Відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, навів доводи, аналогічні тим, що викладені в ній, просив задовольнити апеляційну скаргу.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 у цій справі оскаржується відповідачем в повному обсязі.

Переглянувши рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Предметом позову є визнання недійсними додаткових угод №1– 4 до Договору про постачання електричної енергії №459 від 25.10.2021, укладеного між Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича та ТОВ «Національна енергетична група», а також стягнення з відповідача на користь Університету коштів, сплачених у сумі, що перевищує належну оплату за фактично поставлену електроенергію, у розмірі 565 380,41 грн.
Предметом зустрічного позову є визнання недійсним Договору про постачання електричної енергії №459 від 25.10.2021 у цілому з підстав його невідповідності вимогам законодавства (Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії) на момент укладення, а саме через відсутність у ньому істотної умови – порядку організації комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії.
Як встановлено судами, Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича (далі Університет) з використанням вебпорталу Уповноваженого органу з питань закупівель, проведено відкриті торги з публікацією англійською мовою ГО: ІІА-2021-08-31-001930-а, щодо закупівлі електричної енергії в обсязі 684 760 кіловат-година з очікуваною вартістю 2 739 040.00 гри з ПДВ. Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на вебсайті «Рrozzorro» 31 серпня 2021 за номером 11А-2021-08-31-001930-а, код ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія. Єдиним критерієм вибору переможця згідно з тендерною документацією була ціна. У відкритих торгах взяли участь 7 учасників, за результатами яких переможцем визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (далі — Товариство) з остаточною ціновою пропозицією 2 017 302,95 грн з ПДВ.
За результатами проведеної процедури закупівлі 25.10.2021 року між Університетом та Товариством укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 459 (далі — Договір). Відповідно до умов Договору №459, річний плановий обсяг електричної енергії на 2021 рік складає 684 760 кВт*год, загальна сума договору складає 2 017 302,95 грн. (в тому числі 336 217,16 грн. ПДВ), ціна електроенергії за 1 кВт*год. по договору складає 2,946 грн. (2 017 302,95 грн/684 760 Вт*год).
Договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок і умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник постачає споживачу код ДК 021:2015:09310000-5 електричну енергію для забезпечення потреб об`єктів споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору.
Постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію в строк -31.12.2021 (п. 3.1 Договору).
Загальна сума Договору становить 2 017 302,95 грн з ПДВ. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. п. 5.1, 5.3 Договору).
Ціна електричної енергії має зазначатись постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі в разі її зміни (п. 5.2 Договору).
Приймання - передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у звітному місяці оформлюється шляхом підписання сторонами та скріплення печаткою сторін щомісячних актів приймання - передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 5.7 Договору).
Істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами у повному обсязі, крім випадків передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (п. 13.6 Договору).
Ціна може змінюватись сторонами у порядку визначеному цим договором протягом її дії не частіше одного разу протягом розрахункового періоду. При цьому для ініціювання зміни ціни постачальник зобов`язаний надати споживачу письмове звернення з обґрунтуванням підстав, що викликають необхідність зміни ціни (п. 13.7 Договору).
Судами з`ясовано, що в наступному сторонами було укладено 6 додаткових угод до Договору. У межах первісного позову позивач просив суд визнати недійсними додаткові угоди №1– 4.
Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 22.11.2021, враховуючи коливання ціни на ринку сторонами збільшено ціну товару до 3,240305 грн/кВт*год з ПДВ. Умови угоди застосовуються з 01.11.2021. Внаслідок укладання додаткової угоди №1 від 22.11.2021 ціну було збільшено з 2,946 грн до 3,240305 грн, на 9,99%. 
Передумовою укладення додаткової угоди №1 та підвищення ціни товару стали листи ТОВ «Національна енергетична група» від 01.11.2021 №НЕГ-310/21 «Щодо цінової ситуації на ринку електроенергії» та від 10.11.2021 №1-678. У зазначених листах Товариство повідомляло, що за період між оголошенням закупівлі та укладенням договору, а також до початку фактичного постачання електроенергії, на ринку відбулися значні коливання ціни. Зокрема, Товариство зазначило, що зростання ринкової ціни на електроенергію у цей період становило орієнтовно 55 %, що, на його думку, обґрунтовує необхідність приведення ціни за договором до реальної ринкової вартості.
Відповідно до додаткової угоди №2 від 23.11.2021, внесено зміни до п. 13.6 Договору, а також Договір доповнено новим розділом «Порядок та умови зміни ціни». 
Далі, додатковою угодою №3 від 24.11.2021, ціна за одиницю електроенергії була підвищена до 4,147590 грн/кВт·год з ПДВ. Умови цієї угоди застосовуються з 01.11.2021. Внаслідок укладання цієї угоди ціна зросла на 40,79 % порівняно з початковою ціною Договору. Підставою для укладення додаткової угоди №3 слугувало звернення ТОВ «Національна енергетична група» від 10.11.2021 №1-678 із доданими довідками (інформаціями), яке було підставою і для укладання Додаткової угоди №1 від 22.11.2021.
У додатковій угоді №4 від 14.12.2021 ціна за одиницю електроенергії підвищена до 4,798761 грн/кВт·год з ПДВ. Умови цієї угоди застосовуються з 01.12.2021. Підставою для укладення угоди №4 слугували звернення ТОВ «Національна енергетична група» від 06.12.2021 №1-763 та від 13.12.2021 №1-766, до яких додано цінову довідку Чернівецької торгово-промислової палати від 10.12.2021 №1641, у якій наведено індекси середньозважених цін за листопад (склав 3338,00 грн/МВт.год.) та грудень (3863,00 грн/МВт.год ) 2021 року. Внаслідок укладання цієї додаткової угоди ціна за одиницю електроенергії зросла на 62,88 % порівняно з первісною ціною Договору - 2,946 грн/кВт·год.
Внаслідок укладення додаткових угод №1– 4 відбулося системне підвищення ціни за одиницю електроенергії, а також змінилася методика визначення ціни товару.
На виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу кошти на загальну суму 1 632 250,74 грн.
Згідно рахунків-актів, актів приймання-постачання Товариством поставлено 362 142 кВт*год.
За твердженням позивача сума безпідставно сплачених коштів становить 565 380,41 грн 1 632 250,74 - (2 946 грн.* 362 142 кВт*год = 1 066 870,33 грн.).
Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України).
Як вбачається з позовних вимог наведених у первісному позові, Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича просив визнати недійсними додаткові угоди №1-4 до договору про постачання електричної енергії №459 від 25.10.2021, укладеного між Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича та ТОВ «Національна енергетична група» за результатами проведення процедури публічних закупівель.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до преамбули Закону України "Про публічні закупівлі", цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.
У силу положень частини четвертої статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Частиною першою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Із системного аналізу норм ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (частина четверта статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Разом з тим пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції від 20.12.2020 (далі - Закон)) передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Отже, зазначені положення Закону України "Про публічні закупівлі" дають підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:
- відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проєкту, який входив до тендерної документації);
- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);
- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;
- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).
У постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (пункт 56 постанови).
Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано на рівні не більше 10%.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (пункти 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, до розгляду якої було зупинено апеляційне провадження у цій справі).
Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер Закон України "Про публічні закупівлі" дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість усім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.08.2021 у справі № 912/994/20 з подібних правовідносин виклав правову позицію про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого «каскадного» укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця (п. 57 постанови).
Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Відповідний висновок про застосування норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року по справі №922/2321/22.
Як встановлено судами, додатковою угодою №1 від 22.11.2021 ціну за одиницю товару було збільшено з 2,946 грн/кВт·год до 3,240305 грн/кВт·год, тобто на 9,99 %. Вбачається, що така угода укладена в межах 10% встановлених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Разом з тим, саме по собі підвищення в межах 10% не є безумовно правомірним, оскільки необхідною передумовою внесення змін до істотних умов договору, відповідно до позиції Верховного Суду наведених вище, є наявність об`єктивного та документально підтвердженого коливання ціни товару на ринку, що судами не встановлено.
ТОВ «Національна енергетична група» вважало, що рішення суду першої інстанції винесено без врахування доказів, які ним подавалися в обгрунтування коливання ціни на енергоринку. Проте згідно проведеного дослідження цих доказів, апеляційний суд вважає, що вони не підтверджують саме коливання цін за додатковою угодою № 1, з наступних підстав.
Зокрема, надано фотокопію з сайту, на якому зображена динаміка індексу середньозваженої ціни двосторонніх договорів за типом графіку торгівлі на ТОВ «Українська енергетична біржа» за місяць у торговій зоні «ОЕС України». На вказаному графіку відображений індекси з січня по листопад 2021 року, за жовтень 2021 індекс склав 2.6 тис.грн./МВт/год, за листопад - 3,338 тис. грн ,/МВт/ год.
Також надано 4 фотокопії з сайту ДП «Оператор ринку», на яких відображено порівняння середньозважених цін внутрішньо-добового ринку ОЕС України станом на 09.11.2021 з середньозваженою ціною ринку «на добу вперед» ОЕС України за серпень, вересень, жовтень та листопад.
Так, ціна ВДР ОЕС України станом на 09.11.2021 становить 3578,16 грн./МВт.год. Ціна РДН ОЕС України за серпень склала 2076,95 грн/МВт*год, за вересень 2230.78 грн/МВт*год., за жовтень - 2793,44 грн./МВт*год., за листопад - 3374,95 грн./МВт*год. Крім того, в листі повідомляється про те, що, починаючи з серпня 2021 року на ринку спостерігається нестабільність, відбуваються значні коливання та зберігається стала тенденція до зростання. РДІ1 вже перевищує 20% у порівнянні з жовтнем 2021 року, а на РДД індекс зростання в листопаді до жовтня складає 1,28 по даних Української енергетичної біржі.
Оскільки підставою для укладання додаткової угоди №1 від 22.11.2021 щодо зміни ціни товару зазначено коливання ціни на ринку, відповідно до пункту 13.6 Договору від 25.10.2021 №459, наявність факту коливання ціни товару на ринку необхідно підтверджувати довідками (завіреними копіями довідок) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, щодо розміру цін на товар на момент укладання договору та на час звернення до вказаних органів, установ, організацій.
Таким чином, наведені в листі фотокопії з сайту про індекси середньозваженої ціни двосторонніх договорів, порівняння ціни ВДР на 09.11.2021 з РДН за серпень-жовтень 2021 року (тоді як договір укладено 25.10.2021) не свідчать про факт коливання ціни товару на ринку після укладання договору та не відповідають документам, які передбачені пунктом 13.6 Договору від 25.10.2021 №459 (вказані фотокопії не є довідками (завіреними копіями довідок) відповідних органів).
Також, додатками до листа вказано довідки торгово-промислової палати щодо рівня середньозважених цін без зазначення їх кількості. До перевірки надано 4 цінових довідки про рівень середньозважених цін в торговій зоні ОЕС України на ринку «на добу наперед».
Так, в довідці від 22.10.2021 №1328/1 вказана середньозважена ціна за вересень 2021 року - 2230,78 грн./МВт*год та за І декаду жовтня 2021 року - 2568.15 грн./МВт*год.
В довідці від 22.10.2021 №1328/2 зазначена середньозважена ціна за 1 декаду жовтня 2021 року - 2568.15 грн./МВт*год та за II декаду жовтня 2021 року - 2841,95 грн./МВт*год. Відповідно до довідки від 25.11.2021 №1544, середньозважена ціна за 24.10.2021 становить 2819,41 грн/МВт*год, за 28.10.2021 - 3113,44грн/МВт*год.
У довідці від 25.11.2021 №1549 відображено індекс середньозваженої ціни за жовтень 2021 року, який склав 2600,00 грн./МВт.год, та за листопад - 3338,00 грн./МВт*год. Як зазначено вище, в наданих до листа ТОВ «Національна енергетична група» цінових довідках від 22.10.2021 №1328/1 та №1328/2, від 25.11.2021 №1544 та №1549 зазначена середньозважена ціна електроенергії:
1)за 1 декаду жовтня 2021 року, за II декаду жовтня 2021 року, звернення до Чернівецької торгово-промислової палати було 22.10.2021;
2)за II декаду жовтня 2021 року та за вересень 2021 року, звернення від 22.10.2021;
3)за жовтень 2021 року та за листопад 2021 року, звернення від 25.11.2021;
4)за 24.10.2021 та за 28.10.2021. звернення від 24.11.2021.
Наведена в двох інших довідках від 25.11.2021 №1544 та 1549, середньозважена ціна не може бути підставою для укладання додаткової угоди №1 від 22.11.2021, оскільки вказані довідки були видані Чернівецькою торгово-промисловою палатою вже після підписання вказаної додаткової угоди - 25.11.2021.
Враховуючи п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», дозволено вносити зміни до істотних умов договору після його підписання у разі коливання ціни на ринку в сторону збільшення, а п. 13.6 Договору визначає, що довідки мають містити ціну на момент укладання договору та звернення щодо їх отримання.
Також, лист ТОВ «Національна енергетична група» до Університету №1-678 був направлений 10.11.2021, тоді як надані до перевірки зазначені вище довідки були видані Чернівецькою торгово-промисловою палатою 25.11.2021.
Крім цього, в зазначених довідках вказані середні ціни за жовтень 2021 року, листопад 2021 року, ціна станом на 24.10.2021 (до укладання договору) та станом на 28.10.2021. Тобто, в довідках зазначена лише одна ціна на дату після підписання договору - 28.10.2021, яка не свідчить про коливання ціни на ринку після укладання договору.
Подані відповідачем листи та довідки Чернівецької торгово-промислової палати відображають інформацію станом на окремі календарні дати та носять довідковий характер, у зв`язку з чим не підтверджують наявності факту коливання ціни електричної енергії на ринку саме у період між укладенням Договору та внесенням змін до нього.
За таких обставин надані відповідачем докази не можуть вважатися належним та допустимим підтвердженням коливання ціни товару на ринку у розумінні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту 13.6 Договору, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для внесення змін до істотних умов Договору в частині збільшення ціни, а отже додаткова угода №1 від 22.11.2021 укладена без наявності передбачених законом та договором підстав.
Щодо додаткової угоди №2, судом встановлено, що нею внесено зміни до тексту Договору, зокрема, внесено зміни до п. 13.6 Договору, а також Договір доповнено новим розділом «Порядок та умови зміни ціни». 
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами є умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Враховуючи положення ст. 638 ЦКУ, визначений новим розділом додаткової угоди №2 від 23.11.2021 порядок зміни ціни товару є істотною умовою Договору.
Ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов?язань сторонами в повному обсязі, крім перелічених випадків.
Серед цих випадків, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», не передбачено зміну порядку внесення змін до ціни договору. Аналогічні по суті умови внесення змін до істотних умов договору передбачені і п. 13.6. Договору.
Таким чином, в порушення ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 13.6. Договору, додатковою угодою №2 від 23.11.2021 було внесено зміни до істотних умов Договору, зокрема, змінено порядок зміни ціни товару.
Щодо визнання недійсними додаткових угод №3 та №4, апеляційний суд зазаначає наступне.
Відповідно до доводів апеляційної скарги, відповідач обґрунтовує правомірність укладення додаткових угод №3 від 24.11.2021 та №4 від 14.12.2021 посиланням на пункт 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», вважаючи, що зміна ціни товару здійснена у зв`язку зі зміною відповідних ринкових показників, при цьому відповідач стверджує, що вказаний пункт закону не передбачає обмеження щодо збільшення ціни в межах 10%.
Пункт 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлює, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Разом з тим судом встановлено, що підставою для укладення додаткової угоди №3 слугувало звернення відповідача від 10.11.2021 №1-678 із доданими до нього документами, яке також було використано як підстава для укладення додаткової угоди №1. Зазначеною додатковою угодою змінено ціну за одиницю товару до 4,147590 грн/кВт·год з ПДВ із застосуванням її умов з 01.11.2021, що призвело до збільшення ціни на 40,79 % порівняно з первісною ціною Договору. При цьому при визначенні розміру такого збільшення відповідачем використано індекс середньозваженої ціни за жовтень 2021 року, тобто за період з 01.10.2021 по 31.10.2021, який частково передував укладенню Договору - 25.10.2021, що не відповідає вимогам закону щодо підтвердження коливання ціни після укладення договору.
Аналогічно, підставою для укладення додаткової угоди №4 були звернення відповідача від 06.12.2021 №1-763 та від 13.12.2021 №1-766 з доданою ціновою довідкою Чернівецької торгово-промислової палати від 10.12.2021 №1641, згідно з якою індекс середньозваженої ціни двосторонніх договорів за листопад 2021 року становив 3338,00 грн/МВт·год, а за грудень — 3863,00 грн/МВт·год. Вказаною додатковою угодою №4 ціну за одиницю товару збільшено до 4,798761 грн/кВт·год з ПДВ із застосуванням її умов з 01.12.2021. При цьому відповідач також посилається на положення пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»,як на підставу укладення додаткової угоди №4.
Водночас апеляційний суд зазначає, що застосування пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можливе виключно за умови, якщо договором про закупівлю передбачено порядок зміни ціни з урахуванням відповідних показників, зокрема біржових котирувань. Однак умовами спірного Договору не передбачено застосування біржових котирувань як складової ціни, а також не визначено порядку її зміни з таких підстав.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що посилання апелянта на пункт 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є безпідставним як щодо додаткової угоди №3, так і щодо додаткової угоди №4.
Апеляційний суд також зазначає, що відповідачем не подано належних і достовірних доказів на підтвердження коливання ціни на електричну енергію в бік її збільшення при укладенні додаткових угод № 1– 4, оскільки надані документи не містять відомостей та аналізу щодо динаміки ціни на електричну енергію у періоди між укладенням Договору та кожної окремої додаткової угоди. Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом та умовами Договору підстав для зміни ціни товару, а укладення додаткових угод №1-4 здійснено з порушенням вимог частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту 13.6 Договору, що є підставою для визнання їх недійсними.
Статтею 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності) згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або частково.
Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Відповідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК (правова позиція Об`єднаної палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).
Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки додаткові угоди № 1-4 до Договору про постачання електричної енергії №459 від 25.10.2021 визнаються судом недійсними та не породжують правових наслідків, суд першої інстанції також дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з постачальника грошових коштів (різницю між ціною, встановленою Договором, та фактично сплаченими коштами за ціною, передбаченою додатковими угодами до Договору) на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України (правозастосування яких узгоджується із сталою та послідовною практикою Верховного Суду у даній категорії спорів, у тому числі Великої Палати Верховного Суду у вже наведених справах № 922/2321/22 та № 920/19/24).
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо задоволення вимог позивача за первісним позовом про стягнення 565 380,41 грн.

За матеріалами зустрічної позовної заяви позивач зазначає, що за результатами закупівлі UA-2021-08-31-001930-a, що проводилась у відповідності до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон про закупівлю) між TOB «Національна енергетична група» та Національним університетом імені Юрія Федьковича укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №459 від 25.10.2021, предметом якого було постачання електричної енергії як товарної продукції.
Положення частини 2 статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. 
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими сторона обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту сторони. 
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).
В апеляційній скарзі щодо зустрічного позову товариство з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» посилається на те, що суд першої інстанції, обмежився висновком, що права Товариства не порушені, не встановивши при цьому, що Договір не відповідає вимогам спеціального законодавства, що врегульовує відносини в сфері постачання електричної енергії, а саме в ньому відсутні всі істотні умови такого виду договорів, а отже, Договір, який було укладено між Університетом та НЕГ вважається недійсним в цілому.
Проте і цей довід апеляційної скарги не знайшов підтвердження в апеляційному суді, оскільки відповідно до п.п. 2, 3 ст. 180 ГКУ визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов?язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Так на виконання вимог пункту 8 частини 2 статті 22 Закону про закупівлі, проєкт спірного Договору було запропоновано відповідачем за зустрічним позовом як такий, що відповідає вимогам спеціального законодавства в сфері постачання електричної енергії, про що свідчить його пункт 1.2., у відповідності до якого, - умови цього Договору встановлені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон про ринок) та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).
Ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/ пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. Отже, договір про закупівлю має укладатися на умовах, зокрема тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, яка має відповідати вимогам тендерної документації, у тому числі умовам, передбаченим проєктом договору про закупівлю.
У роз?ясненні Міністерства економічного розвитку торгівлі України від 30.12.2016 № 3302-06/42560-06 «Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю» зазначається, що у разі якщо фізична або юридична особа, яка має намір. подати тендерну пропозицію, не погоджується з вимогами тендерної документації або має пропозиції стосовно внесення змін до тендерної документації, у тому числі до проекту договору про закупівлю, така особа може звернутись до замовника щодо внесення змін до тендерної документації, або оскаржити положення тендерної документації до органу оскарження відповідно до вимог Закону, або звернутись до суду, ураховуючи статтю 124 Конституції України.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сорони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Пояснюючи мотиви оскарження рішення суду першої інстанції за зустрічним позовом, Товариство посилається на те, що Договір має містити інформацію, хто саме надавав Університету послуги комерційного обліку та які особливості комерційного обліку у споживача, оскільки це необхідно знати Товариству у випадку можливої невідповідності показань приладу обліку, які надає Університет, даним Оператора системи розподілу, що може вплинути на взаєморозрахунки між Товариством та Університетом.
Водночас, організація комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку здійснюється відповідно до Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018. Однак положення цього Колексу не зобов?язують сторін Договору про постачання електричної енергії зазначати в умовах договору, хто саме надає послуги комерційного обліку та визначати особливості цього обліку, тобто вони не є істотними умовами цього виду договору і без включення їх, договір є укладеним між сторонами.
Отже, зазначенні апелянтом підстави вважати Договір №459 від 25.10.2021 недійсним, не є такими правовими підставами, зазначені умови не відносяться до істотних умов договору, а отже договір є чинним і без включення їх до умов договору. 
Так, після укладення Договору - Товариство постачало товар Університету, а Університет приймав його, що підтверджується актами про прийняття-передавання товарної продукції - електричної енергії та проводив оплату поставленого товару.
Між Товариством та Університетом досягнуто згоди за всіма істотними умовами Договору постачання, що прямо визначаються законодавством, тому відсутні підстави для визнання правочину недійсним.
Тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності порушеного права позивача за зустрічним позовом, яке б підлягало захисту судом, є обгрунтованим.
Щодо висновку суду першої інстанції щодо неефективного способу захисту обраного позивачем за зустрічним позовом, то апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені і ці обставини по справі, (як додаткова підстава у відмові в позові).
Судом першої інстанції встановлено про відсутність порушеного або оспорюваного права позивача за зустрічним позовом, що і є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову саме з цих підстав, незалежно від інших встановлених судом обставин. 
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача за зустрічним позовом є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, що має місце в цьому спорі і такі висновки сформульовано( в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018, у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022, у справі № 363/1834/17).
Судом першої інстанції встановлені також обставини щодо неефективного способу захисту за зустрічним позовом та не є самостійною підставою для відмови в позові, а тому і в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню та не тягне за собою скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову.
Апеляційний господарський суд, на підставі вищевикладеного, вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному розумінні апелянтом норм матеріального та процесуального права, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, звідси і заперечення, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 у справі №926/1745/24 постановлено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 у справі №926/1745/24 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:
апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю “Національна енергетична група” б/н від 11.01.2025 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2024 у справі №926/1745/24– залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.03.2026.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.