ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 207/3288/24
провадження № 61-16004св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка-  ОСОБА_1 (відповідачка за зустріним позовом),
відповідач -  ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Довгаль Сергій Володимирович, на додаткове рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області 
від 04 серпня 2025 року у складі судді Скиби С. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П., і виходив з такого.

Зміст позову, зустрічного позову та їх обґрунтування 
1. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав, стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона з 04 жовтня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2011 року. У шлюбі у них з відповідачем народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу з відповідачем залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. 
3. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 березня 2011 року стягнуто з 
ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. 
4. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
5. Посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, не цікавиться її життям, не піклується про стан здоров`я дитини, не проявляє батьківської турботи. Рішення суду про стягнення аліментів ОСОБА_2 не виконує в повному обсязі, має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 56 602,02 грн. Розмір пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини становить 19 380,68 грн.
6. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню по аліментам за період з лютого 2022 року по 01 травня 2024 року у розмірі 19 380,68 грн.
7. У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини. 
8. Зустрічний позов обґрунтований посиланням на те, що він виконує рішення суду про стягнення аліментів на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з огляду на те, що працює офіційно, а тому розмір аліментів стягується з його заробітної плати. 
9. Зазначав, що він проявляє максимальний інтерес, бажає виконувати свій батьківський обов`язок щодо доньки ОСОБА_5 , бажає зустрічатися з нею, однак ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітньою дитиною. 
10. Зазначав, що 24 червня 2024 року він звернувся до Служби у справах дітей Кам`янської міської ради з проханням визначити способи його участі у вихованні неповнолітньої доньки у вигляді побачень з періодичністю двічі на місяць по суботах, ураховуючи його графі роботи та проживання в іншому населеному пункті. Однак, у добровільному порядку реалізувати своє право на участь у вихованні його доньки ОСОБА_4 не має змоги.
11. З огляду на наведене, ОСОБА_2 просив суд усунути йому перешкоди зі сторони ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її вихованні, визначивши способи його участі у спілкування та вихованні з донькою у вигляді побачень: періодичність побачень - двічі на місяць; дні тижня - субота; тривалість, з 11:00 год. до 16:00 год. суботи; місце зустрічей - м. Кам`янське Дніпропетровської області, з можливістю відвідувати громадські заклади, місця відпочинку; зустрічі проводити без попередньої домовленості з матір`ю дитини та без її присутності.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
12. Рішенням Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.
13. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини задоволено повністю.
14. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди зі сторони ОСОБА_1 у спілкуванні і вихованні дитини - доньки ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
15. Визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_4 у вигляді побачень першу та четверту суботу кожного місяця з 11:00 год. до 16:00 год. у м. Кам`янське Дніпропетровської області без попередньої домовленості з матір`ю дитини ОСОБА_1 та без її участі.
16. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
17. Судом не встановлено обставин свідомого ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої ОСОБА_4 . Доводи позивачки, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не піклується про стан здоров`я дитини, не проявляє батьківської турботи, не підтверджені належними та допустимими доказами. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини відсутня.
18. Водночас, з огляду на те, що між сторонами склались відносини, які позбавляють відповідача можливості регулярно спілкуватися з дитиною, ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні батька з донькою, суд вважав обґрунтованими зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Визначаючи способи участі батька у вихованні дитини, суд урахував інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, а також висновок органу опіки та піклування.
19. Додатковим рішенням Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року заяву представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Довгаль С. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
20. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
21. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.
22. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір є неспівмірним з об`ємом та характером наданих послуг, їх складністю. Урахувавши предмет спору, значення справи для сторін, кількість проведених у справі судових засідань, у тому числі в порядку відеоконференції, суд першої інстанції вважав, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 
15 000,00 грн відповідають критерію розумності та справедливості.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
23. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Ніколаєва Г. Г., залишено без задоволення.
24. Рішення Південного районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року залишено без змін.
25. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Довгаль С. В., задоволено частково.
26. Додаткове рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року скасовано.
27. Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Довгаль С. В., про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу залишено без задоволення.
28. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції по суті вирішення сімейного спору. Водночас, скасовуючи додаткове судове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відсутні правові підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, надану  ОСОБА_2 у суді першої інстанції, з огляду на відсутність в матеріалах справи жодних документів (квитанції, розписки, прибуткового касового ордеру або іншого документу), що підтверджували б сплату гонорару адвокату.
Узагальнені доводи касаційної скарги
29. 18 грудня 2025 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат 
Довгаль С. В., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 
2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 
2025 року в частині скасування додаткового рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 69 000,00 грн.
30. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22, постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18, від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 09 грудня 2021 року у справі № 922/3812/19, від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16, від 06 серпня 
2025 року у справі № 940/296/24 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того зазначає, що суд першої інстанції розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторони заявника.
31. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не урахував, що витрати на професійну правничу допомогу, в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Більш того, акцентує увагу на надання ним акту приймання-передачі правової допомоги та грошових коштів до договору про надання правової допомоги 
від 04 липня 2024 року, яким зафіксовано сплату відповідного гонорару адвокату.
32. Вважає, що суди не дослідили докази та обставини справи, підстави для зменшення заявленого ним розміру витрат на професійну правничу допомогу, а позивачкою за первісним позовом не доведено, що вказані в договорі ціни адвокатських послуг є завищеними.
33. Акцентує увагу на тому, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційного розгляду, оскільки жодна з апеляційних скарг не містила вимог щодо залишення без задоволення його заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
34. Крім того, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судове засідання, в якому було ухвалено оскаржуване рішення суду першої інстанції, проведено не було. Зауважує, що він підключився до ВКЗ та очікував запрошення від суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
35. Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 207/3288/24, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
36. 04 лютого 2026 року матеріали цивільної справи № 207/3288/24 надійшли до Верховного Суду.
37. Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
38. 15 січня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Ніколаєва Г. Г., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_2 ,у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
39. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам понесення витрат на професійну правничу допомогу та обґрунтованого виснував про відсутність доказів фактичної сплати витрат на професійну правничу допомогу. Документ, на який посилається заявник, не є первинним бухгалтерським або платіжним документом, який безумовно підтверджує факт сплати грошових коштів саме у значенні статей 133, 137, 141 ЦПК України. 
40. Вважає, що процесуальний закон не передбачає можливості компенсації гіпотетичних або майбутніх витрат, а зазначена у договорі сума гонорару, за відсутності доказів її сплати, є лише наміром витратити кошти, що виключає її компенсацію за рахунок іншої сторони у справі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
41. З 04 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2011 року було розірвано.
42. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
43. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 березня 2011 року стягнуто з 
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
44. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року зменшено розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
45. Неповнолітня дитина сторін мешкає разом з ОСОБА_1 . 
46. З листа № 46/3304 від 31 січня 2025 року Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається , що станом на 27 січня 2025 року за наявними відомостями Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено , що ОСОБА_2 до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався.
47. Згідно з листом № 451 від 28 листопад 2024 року комунального закладу «Нікопольський міський центр соціальних служб» Нікопольської міської ради, протягом 2024 року до КЗ «НМЦСС» жодної інформації від суб`єктів соціальної роботи щодо невиконання своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не надходило. Лист від ССД Кам`янської міської ради щодо проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності батька ОСОБА_2 , виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею не надходив.
48. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 8вих-20/655 від 09 серпня 2024 року доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
49. Згідно з висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 8вих-20/74 від 22 січня 2025 року, доцільно визначити ОСОБА_2 порядок участі у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 першу та четверту суботу кожного місяця з 11:00 год. до 16:00 год.
50. 24 червня 2025 року представник відповідача за первісним позовом адвокат Довгаль С. В. звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення у справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 69 000 гривень.
51. На підтвердження цих витрат надав копії: договору про надання правової допомоги від 04 липня 2024 року, додаткової угоди від 04 липня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 04 липня 2024 року, акт приймання-передачі правової допомоги та грошових коштів від 21 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 04 липня 2024 року.
52.  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ніколаєва Г. Г., подалаклопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Позиція Верховного Суду
53. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
54. Відповідно до пунктів 1 - 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
55. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
56. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
57. Колегія судді зауважує, що з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та положень частини першої статті 400 ЦПК України, справа переглядається в касаційному порядку лише в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, надану відповідачу у суді першої інстанції.
58. Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони під час розгляду справи в суді першої інстанції користувалися професійною правничою допомогою. Інтереси відповідача ОСОБА_2 представляв адвокат Довгаль С. В. на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги.
59. У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Довгаль С. В., зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи, складає 20 000,00 грн.
60. Після ухвалення рішення суду ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Довгаль С. В., звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, разом з доказами їх понесення, поданими у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України.
61. Посилаючись на умови договору про надання правової допомоги 
від 04 липня 2024 року, з урахуванням додаткової угоди від 04 липня 2024 року щодо порядку розрахунку гонорару адвоката, ураховуючи кількість підготовлених заяв по суті справи, наданих консультацій та участь адвоката у судових засіданнях, ОСОБА_2. просив стягнути з ОСОБА_1 у порядку розподілу судових витрат 69 000,00 грн.
62. Відповідно до частини третя статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
63. Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
64. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
65. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).
66. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
67. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
68. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
69. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
70. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
71. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
72. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
73. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
74. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
75. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
76. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
77. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
78. ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268).
79. На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 надав суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий адвокату Довгалю С. В. на підставі договору про надання правової допомоги від 04 липня 2024 року; договір про надання правової допомоги від 04 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Довгалем С. В., за умовами пункту 3 якого розмір гонорару визначається сторонами окремою додатковою угодою; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 04 липня 2024 року, якою визначено вартість години роботи адвоката та окремих правових послуг; акт приймання-передачі правової допомоги та грошових коштів від 21 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 04 липня 2024 року, згідно з яким загальна вартість отриманої узгодженої правової допомоги у суді першої інстанції у справі № 207/3288/24 складає 69 000,00 грн.
80. У зазначеному акті приймання-передачі зафіксовано наступні види юридичних послуг: надання первинної правової консультації - 2 000 грн; підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 10 000 грн; підготовка та подання до суду зустрічної позовної заяви - 10 000,00 грн; підготовка та подання до суду відповіді на відзив - 10 000,00 грн; клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (2 шт.) - 5 000,00 грн х 2 = 10 000,00 грн; участь в дев`яти судових засіданнях в режимі відео конференції (02 жовтня 2024 року, 
08 січня 2025 року, 31 січня 2025 року, 24 лютого 2025 року, 26 березня 2025 року, 08 квітня 2025 року, 28 квітня 2025 року, 20 травня 2025 року, 17 червня 2025 року) х 3 000,00 грн = 27 000,00 грн. Додатково в акті також зазначено, що адвокат Довгаль С. В. підтверджує факт отримання від клієнта ОСОБА_2 69 000,00 грн за вказані вище надані послуги у цивільній справі № 207/3288/24, претензії щодо суми в адвоката до клієнта відсутні.
81. Позивачка за первісним позовом у порядку, визначеному частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, подала до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Посилаючись на завищений розмір гонорару адвоката, який не відповідає економічним умовам у регіоні, її майновий стан (наявність у неї витрат на лікування батька та оренду житла), просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до співмірного та обґрунтованого рівня, з урахуванням фактичної складності справи, обсягу наданих послуг, її майнового стану та ринкового рівня цін.
82. Оцінюючи обґрунтованість заявленого ОСОБА_2  розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу за результатами перегляду справи, суд першої інстанції вважав такий розмір неспівмірним із складністю справи, об`ємом та характером наданих послуг. Взявши до уваги предмет спору, значення справи для сторін, кількість проведених у справі судових засідань, у тому числі в порядку відеоконференції, а також принципи розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав, що у порядку розподілу судових витрат на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодування сума 15 000,00 грн.
83. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції по суті вирішення спору, а також за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове судове рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважав помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з позивачки за первісним позовом на користь відповідача зазначених вище судових витрат, з огляду на відсутність в матеріалах справи документів (квитанції, розписки, прибуткового касового ордеру або іншого документу), що підтверджували б сплату гонорару адвокату.
84. Верховний Суд уже неодноразово наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
85. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, 
від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 та інших.
86. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 740/1678/17 наголошено, що указана судова практика є незмінною.
87. Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково вважав, що відсутність наданих стороною розрахункового документу свідчить про відсутність правових підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у порядку статті 141 ЦПК України.
88. Крім того, Верховний Суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції за результатами розгляду своєї ж скарги (постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21, постанова Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20).
89. Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Довгаль С. В., та скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції не дотримався зазначеного вище принципу.
90. Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Довгаль С. В., в цій частині є обґрунтованими.
91. Водночас, посилання касаційної скарги на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зокрема в частині відсутності правових підстав для зменшення заявленого до відшкодування розміру судових витрат, колегія суддів відхиляє.
92. Велика Палата Верховного Суду уже зауважувала, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
93. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
94. Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
95. Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду 
від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18. 
96. Суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 466/4361/20, постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 740/1678/17).
97. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, урахував орієнтовний розрахунок витрат, складність справи, суть спору, результат розгляду справи, характер наданих послуг, участь адвоката відповідача під час розгляду справи, та дійшов загалом обґрунтованого висновку, що реальним, розумним та справедливим буде розмір судових витрат, які підлягають стягненню з іншої сторони спору, у сумі 15 000,00 грн.
98. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
99. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
100. Посилання заявника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду його заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат без його участі, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, є необґрунтованими.
101. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
102. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
103. З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення суд першої інстанції вирішував лише питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Учасники справи не викликалися у судове засідання, судом першої інстанції не вирішувалося питання про необхідність виклику учасників справи. Більш того, сторони у своїх заявах не клопотали про необхідність розгляду питання щодо ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат за їх участю. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відповідач також не подавав.
104. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
105. З огляду на те, що законне та обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції було помилково скасоване судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційної скарги  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Довгаль С. В., та скасування постанови Дніпровського апеляційного суду 
від 18 листопада 2025 року в частині скасування додаткового рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 
2025 року, із залишенням в силі додаткового рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Довгаль Сергій Володимирович, задовольнити частково.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року в частині скасування додаткового рішення Південного районного суду 
м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року скасувати, залишити в силі додаткове рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович