ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/518/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №698/832/25 Категорія: 304090000 	Лазаренко В. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді  	Карпенко О. В., Новіков О. М.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 09.12.2025 (повний текст складено 09.12.2025, суддя в суді першої інстанції Лазаренко В. В.) у цивільній справі за позовом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

 
в с т а н о в и в :

у жовтні 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1383-4493 від 19.04.2024 у розмірі 74968,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 14971,50 грн, заборгованість за процентами – 59997,00 грн, та судові витрати, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася зазначена заборгованість.
 
Заочним рішенням Калинопільського районного суду Черкаської області від 09.12.2025 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 44440,20 грн, з яких 14971,50 грн за тілом кредиту та 29468,70 грн за відсотками, а також 1436,48 грн судового збору, а в решті вимог – відмовлено.
Суд вказав про те, що приписи ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» щодо обмеження максимальної ставки відсотків по кредиту є підставою для перерахунку відсотків по кредиту з визначеним законодавством обмеженням максимальної денної відсоткової ставки.
З цих підстав суд частково задовольнив вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитом.

Позивач подав на вказане рішення суду 07.01.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відхилених позовних вимог та новим рішенням вимоги банку у справі задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вказано на те, що сторони належним чином погодили відсоткову ставку по договору, про що позичальник був поінформований у повній мірі. 
Відповідні домовленості досягнуто з урахуванням думки позичальника та вони не були несправедливими.
На дату укладення Кредитного договору № 1383-4493 від 19.04.2024 діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50%. Договір було укладено саме в цей перехідний період (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно), тому встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення.
При цьому скаржник зауважує, що не слід ототожнювати поняття «денна процентна ставка» в розумінні ЗУ «Про споживче кредитування» та процентну ставку(ки) в день, які встановлені в Кредитному договорів укладеному сторонами.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» денна процентна ставка – це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 
Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою, визначеною у ч. 4 ст. 8 Закону: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях.
Щодо загальних витрат за споживчим кредитом, то відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: 
- доходи кредитодавця у вигляді процентів;
- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; 
- інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 
1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 
2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Отже денна процентна ставка не перевищуватиме обмеження, передбачені законодавством, виходячи з того, що обрахування базувалось на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі – як того вимагає норма ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у даній справі позивач вважає обґрунтованими.
Відзиву на скаргу не надходило. 

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі меншому тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже за таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 19.04.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1383-4493 продукту «CREDOS», відповідно до умов якого загальний розмір кредиту становить 15000,00 грн, тип процентної ставки за користування кредитом – фіксована, базовий період складає 21 календарних днів, стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, строк кредитування – 300 календарних днів з 19.04.2024 по 12.02.2025, реальна річна процентна ставка на дату укладення договору – 173324,29%, орієнтовна загальна вартість кредиту– 127500,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом, денна процентна на дату укладення договору – 2,50%, загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення договору – 112500,00 грн.
У паспорті споживчого кредиту, підписаному ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , зокрема, зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту – кредит, сума/ліміт кредиту 15000,00 грн, строк кредитування 300 календарних днів, базовий період сплати відсотків – 21 календарних днів, мета отримання кредиту – задоволення особистих потреб, спосіб надання кредиту – шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних реквізитів електронного платіжного засобу, стандартна ставка 912,50% (2,50% в день), пільгова ставка 3,65% (0,01% в день), тип процентної ставки – фіксована. Реальна річна процентна ставка – 173324,29%.
Згідно додатку № 3 до договору про відкриття кредитної лінії № 1383-4493 від 19.04.2024 станом на 12.02.2025 загальна вартість кредиту – 127500,00 грн, з яких сума кредиту – 15000,00 грн, проценти за користування кредитом – 112500,00 грн. Реальна річна процентна ставка – 173324,29%.
Відповідно до наданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» довідки про перерахування суми кредиту № 1383-4493 від 19.04.2024, через платіжну систему LigPay, платіж № 2452050449, на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 19.04.2024 перерахування коштів у розмірі 15000,00 грн.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 17.09.2025 від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LigPay на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 19.04.2024 було перераховано суму коштів у розмірі 15000,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за договором № 1383-4493 від 19.04.2024 відповідач ОСОБА_1 має заборгованість станом на 02.09.2025 ОСОБА_1  у сумі 119426,91 грн, з яких: 14971,50 грн – основний борг, 104455,41 грн – залишок відсотків.
Так, за умовами зазначеного договору було передбачено відкриття кредитної лінії та надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 15000,00 грн строком на 300 календарних днів. При цьому факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів шляхом перерахування на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 підтверджений належними та допустимими доказами, а саме довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 17.09.2025 та довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту № 1383-4493 від 19.04.2024.
Таким чином матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем ОСОБА_1 від позивача кредитних коштів у сумі 15000,00 грн, які в добровільному порядку повернуті лише частково у розмірі 28,50 грн, а тому залишок заборгованості відповідача за тілом кредиту складає 14971,50 грн. 
Також позивачем нараховано заборгованість за відсотками по кредиту в розмірі 59997,00 грн.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На час розгляду справи кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, сума боргу по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами позичальником наданими доказами не спростовується. 
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином обґрунтував наявність та розмір кредитної заборгованості, яка має бути стягнута з відповідача на його користь.
Надаючи оцінку апеляційним доводам скаржника у справі про відповідність приписам законодавства погодженої сторонами відсоткової ставки по кредитному договору, а також висновкам суду першої інстанції стосовно перевищення відсотковою ставкою по договору максимальних розмір, визначених законодавством, апеляційний суд враховує таке.
Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
При цьому відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно) - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) - з 21.08.2024 включно та надалі – 1%.
Одночасно за приписами п.9 ч.1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі по споживчий кредит зазначається денна процента ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Отже, як вірно зауважує скаржник, за договорами про споживчий кредит денна процентна ставка повинна розраховуватись на дату укладення договору з урахуванням наявних законодавчих обмежень.
Кредитний договір № 1383-4493 укладений між сторонами 19.04.2024 зі строком кредитування 300 календарних днів зі стандартною відсотковою ставкою 2,5% в день, та станом на дату укладення договору Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» передбачав денну процентну ставку максимальним розміром саме 2,5% в день, про що слушно зауважує позивач у поданій апеляційній скарзі.
Водночас з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки складає 1,5 % - п.17 Розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування».
Таким чином суд першої інстанції цілком обґрунтовано перерахував з 23.04.2024 суму заборгованості за відсотками по кредитному договору, виходячи із законодавчих обмежень максимального розміру денної процентної ставки.
Такі висновки суду першої інстанції скаржником не спростовуються адже в апеляційній скарзі визнається нарахування відповідної суми боргу саме з урахуванням відсоткової ставки 2,5% в день, яка, як зазначалося вище, суперечить імперативним приписам п.17 Розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування».
Отже аргументи скаржника про наявність підстав для нарахування заборгованості по відсоткам за кредитом з перевищенням законодавчих обмежень свого підтвердження при апеляційному перегляді справи не знайшли.
Домовленість сторін договору про інший розмір нарахування відсотків у разі його невідповідності вимогам законодавства не дає апеляційному суду підстав для задоволення відповідних позовних вимог, що спростовує аргументи скаржника з посиланням на відповідну згоду позичальника із наявними умовами кредитування.
Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже заочне рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 09.12.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу позивача – відхилити.
Заочне рішення Калинопільського районного суду Черкаської області від 09.12.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи позивачу не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 17.02. 2026.

Суддя-доповідач   

Судді