ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14802/24 Головуючий у І інстанції - Горобцова Я.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П., 
суддів: Бужак Н.П., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного суду України, Верховного Суду про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Верховного суду України, Верховного Суду, в якому просив:
- визнати неправомірним та скасувати наказ Верховного суду України в особі голови ліквідаційної комісії Сердюка В.В. №179-к від 06.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади Головного спеціаліста канцелярії управління забезпечення діяльності судової палати у цивільних справах, у зв`язку з ліквідацією Верховного суду України;
- зобов`язати Верховний суд України в особі Голови Комісії з припинення Романківа Ігоря Петровича звільнити ОСОБА_1 з посади Головного спеціалісті канцелярії управління забезпечення діяльності судової палати у цивільних справах за власним бажанням та внести відомості про це до трудової книжки, після чого видати трудову книжку;
- стягнути з Верховного Суду України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з вересня 2018 по дату ухвалення судового рішення у даній справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Верховний Суд.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, встановлено Позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії вказаної ухвали шляхом подання до суду клопотання про поновлення строку, документів на підтвердження та обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.
До Київського окружного адміністративного суду надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позовну заяву повернуто Позивачу разом із усіма доданими до неї документами без розгляду.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою судді суду першої інстанції про повернення позовної заяви, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що визначений статтею 122 КАС України місячний строк оскарження обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Лише після отримання листа Голови Комісії з припинення Верховний суд України Романківа Ігоря Петровича від 04 березня 2024 року № 81/0/2-24, Позивачу стало відомо про порушення свого права.
Оскільки позов подано 02 квітня 2024 року, встановлений статтею 122 КАС України та статтею 233 КЗпП України місячний строк Позивачем не пропущено.
Верховним Судом подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Відзиву Верховного суду України на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач був обізнаним про те, що існує оскаржуваний наказ № 179-к від 06.09.2018, з яким йому було запропоновано ознайомитись, проте він, маючи фактичну можливість, безпідставно відмовлявся від ознайомлення та отримання наказу про звільнення, в результаті чого було складено акт від 07.09.2018, яким засвідчено відмову Позивача від ознайомлення з наказом про звільнення № 179-к від 06.09.2018.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що місячний строк звернення до суду, у даному випадку, необхідно обчислювати з 07.09.2018 - дати коли Позивач без поважних причин відмовився від ознайомлення з наказом № 179-к від 06.09.2018 і така відмова зафіксована роботодавцем та підтверджена належними і допустимими доказами.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Зі змісту наведених норм вбачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, та з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи розпочинає свій перебіг лише за умови, що остання була реально обізнаною з фактом їх порушення оспорюваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій.
Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, примірник оскаржуваного наказу Верховного Суду України від 06.09.2018 № 179-к про звільнення Позивач вперше отримав разом із листом Голови Комісії з припинення Верховний суд України Романківа Ігоря Петровича № 81/0/2-24, 04 березня 2024 року.
Належних та допустимих доказів доведення до відома Позивача в установленому законом порядку оскаржуваного наказу Верховного Суду України від 06.09.2018 № 179-к про звільнення, Відповідачами надано не було та такі відсутні в матеріалах даної адміністративної справи.
Також, відсутні докази ознайомлення зі спірним наказом, вручення або направлення його на адресу Позивача до 04 березня 2024 року.
Таким чином, про порушене право Позивач дізнався саме 04 березня 2024 року, позовну заяву подано 02 квітня 2024 року, тобто в межах місячного строку, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України та частиною 2 статті 233 КЗпП.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність постановлення судом першої інстанції ухвали 28 липня 2025 року про повернення позовної заяви та, як наслідок, наявність підстав для її скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 169, 241, 242, 243, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року про повернення позовної - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Є.І. Мєзєнцев