ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4536/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року (головуючий суддя Лазаренко М.С.) 
в адміністративній справі №280/4536/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 02.06.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій просив:
- визнати протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.09.2024 №084350003651;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати з 04.03.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України та надав заяву про призначення пенсії та відповідні підтверджуючі документи. Заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком через недостатній страховий стаж. Зазначає, що йому безпідставно не було зараховано вищезазначені періоди роботи. З відмовою призначити пенсію позивач не погоджується, оскільки відповідно до відомостей, які надані відповідачу, позивач набув необхідний стаж та досяг необхідного віку, що є підставою для призначення пенсії за віком.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.09.2024 №084350003651 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.09.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованих цим судовим рішенням періодів його роботи. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, відтак підстав для не зарахування таких періодів роботи позивача в російській федерації, як: з 19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017 для обрахунку стажу при призначенні пенсії позивачу відсутні, а надані підтверджуючі документи не викликають сумнівів щодо їх належності позивачу, тому оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 24.09.2024 №084350003651 є протиправним та підлягає скасуванню.
Дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017, а також повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 17.09.2024 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017, оскільки організації знаходяться та території російської федерації; з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, оскільки це робота в організаціях, які знаходяться на території Вірменії. Жодних інших документів, підтверджуючі спірні періоди роботи, передбачені Порядком №637 позивачем при зверненні за призначенням пенсії не надано. Зазначає, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії є підтвердження нарахування заробітної плати первинними документами, іншого чинним законодавством України не передбачено.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Ухвалами суду від 15.10.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою суду від 15.12.2025 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року в адміністративній справі №280/4536/25 на п`ятнадцять днів.
У період з 19.12.2025 до 20.12.2025 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні. У період з 01.01.2026 до 05.01.2026 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відпустці, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги здійснюється невідкладно з дня виходу судді-доповідача із відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач 17.09.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058.
Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення від 24.09.2024 №084350003651 про відмову в призначенні пенсії. В обґрунтування відмови у призначені пенсії в зазначено наступне:
«Необхідний страховий стаж на призначення пенсії за віком після досягнення 63-річного віку – 21 рік.
Вік заявника – 63 роки.
Страховий стаж особи становить 20 років 6 місяців 20 днів. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи:
з 19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017, оскільки організації знаходяться та території російської федерації;
з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, оскільки це робота в організаціях, які знаходяться на території Вірменії.
Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванню у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу...».
Позивач вважає протиправним рішення відповідача від 24.09.2024 №084350003651 про відмову у призначенні пенсії.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково. 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до норм Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV .
Пунктом першим частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. 
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем для обчислення пенсії не враховано в загальний страховий стаж роботи позивача періоди: 
19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що вказані періоди роботи позивача на території російської федерації та Вірменії підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.09.1978, трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.09.2014, вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.03.2016.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.09.1978, позивач працював на посадах:
- з 19.09.1994 по 14.06.1995 у Виробничо-комерційному акціонерному товаристві «Ремонтомонтаж та капітальне будівництво» монтажника з монтажу трубного обладнання 5 розряду (запис №15-16);
- з 19.06.1995 по 12.02.1996 у АТВТ «Мосенергомонтаж» філія «Талімарджанське монтажне управління» монтажника з монтажу трубного обладнання 5 розряду (запис №17-19);
- з 07.02.1996 по 30.10.1998 у Нижньовартовській філії ВАТ "Сибенергомонтаж" з 07.02.1996 слюсаря-монтажника 6 розряду вахтовим методом, з 01.07.1996 на постійному методі роботи слюсарем-монтажником 6 розряду, з 01.09.1997 слюсарем-монтажником вахтовим методом (запис №20-23);
- з 07.10.2002 по 31.12.2004 у ВАТ "ТЕПЛОЕНЕРГОМОНТАЖ" монтажника турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду (запис №26-27);
- з 03.01.2005 по 16.02.2009 у ВАТ "ТЕПЛОЕНЕРГОМОНТАЖ" з 03.01.2005 монтажника турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду, з 01.01.2008 монтажником турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду на Іранській монтажній ділянці, з 01.02.2008 бригадиром монтажників турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду на Іранській монтажній ділянці, з 02.07.2008 в Постійному представництві в Республіці Узбекистан бригадиром монтажників турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду (запис №28-32);
- з 08.02.2010 по 29.09.2014 у ВАТ "ТЕПЛОЕНЕРГОМОНТАЖ" з 08.02.2010 на Іванівській монтажній ділянці на посаді бригадира монтажників турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду, з 22.06.2010 на Іранській монтажній ділянці бригадиром монтажників турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду (запис №36-38).
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.09.2014, позивач працював на посадах:
- з 29.09.2014 по 17.11.2014 у акціонерному товаристві «Енерго-Будівельна корпорація "СОЮЗ" слюсаря-монтажника 6 розряду на монтажній ділянці в м. Улан-Батор (запис №1-2);
- з 25.12.2014 по 30.07.2015 у акціонерному товаристві «Енерго-Будівельна корпорація "СОЮЗ" на посаді монтажника 6 розряду на монтажній ділянці №2 підрозділу АО «ЕБК «СОЮЗ» в м. Алексін (запис №3-4);
- з 25.08.2015 по 17.11.2015 у ВАТ "ТЕПЛОЕНЕРГОМОНТАЖ" на Іранській монтажній ділянці монтажником турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду (запис №5-6).
Відповідно до записів у вкладиші до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.03.2016, позивач працював на посадах:
- з 05.03.2016 по 12.04.2017 у ВАТ "ТЕПЛОЕНЕРГОМОНТАЖ": з 05.03.2016 у Постійному представництві на Ташкентській ТЕС монтажником турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду, з 26.05.2016 на Іранській монтажній ділянці монтажником турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду, з 08.07.2016 у Постійному представництві на Ташкентській ТЕС монтажником турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду, з 18.01.2017 на Іранській монтажній ділянці монтажником турбогенераторів та синхронних компенсаторів 6 розряду (запис №39-43).
Слід зазначити, що вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою колгоспу.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудових книжках позивача матеріали справи не містять (відповідачем суду не надано). 
При цьому, відповідачем не заперечується достовірність зазначених записів.
Відтак, спірні періоди трудової діяльності підтверджено достатніми письмовими доказами, достовірність яких не заперечується відповідачем, однак підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів став вихід 01.01.2023 російської федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992. 
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до оскаржуваного рішення відповідача, про відмову у призначенні пенсії, до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи у російській федерації.
Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною 1, 2 ст. 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав учасниць СНД, у тому числі Україна та російська федерація (надалі Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Частиною 2 ст. 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Тож обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Водночас, в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, вихід російської федерації з угоди від 01.01.2023 не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідного рішення.
Відтак, Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для не зарахування таких періодів роботи позивача в російській федерації, як: 
з 19.09.1994 по 14.06.1995, з 19.06.1995 по 12.02.1996, з 07.02.1996 по 30.10.1998, з 07.10.2002 по 31.12.2004, з 03.01.2005 по 16.02.2009, з 17.02.2009 по 31.03.2009, з 01.04.2009 по 24.12.2009, з 08.02.2010 по 29.09.2014, з 30.09.2014 по 17.11.2014, з 25.12.2014 по 30.07.2015, з 25.08.2015 по 17.11.2015, з 05.03.2016 по 12.04.2017.
При цьому, надані підтверджуючі документи не викликають сумнівів щодо їх належності позивачу.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 24.09.2024 №084350003651 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 07.01.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова