Єдиний унікальний номер 205/12287/25
Номер провадження2/205/1137/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
за участю: представника позивача – Біжко Ю.О., представника відповідача – Усенко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1  (далі – Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона зОСОБА_2 (далі – Відповідач) проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 грудня 2006 року. Від спільного життя мають малолітню дитину, сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_2 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2020 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, на користь матері, починаючи з 30 січня 2020 року. 
Позивач вказує, що дитина також має встановлений діагноз міопія слабкого ступеню обох очей, у зв`язку із чим 16.01.2022 року між нею, ОСОБА_1 , та  ТОВ «ОЦ Новий Зір» було укладено Договір № 53738/20. Загальна сума витрат на лікування дитини у ТОВ «Новий Зір» склала 12 030 грн. 00 коп., яку позивач повністю сплатила самостійно власними коштами. Відповідач, як батько дитини жодним чином продовження лікування не оплачував. 
05.03.2022 року позивач разом із сином вимушена була виїхати за кордон у Федеративну республіку Німеччина через військову агресією російської федерації проти України у зв`язку з чим, лікування дитини було вимушено продовжено за кордоном, де була укладена Угода 27.12.2022 року з Інститутом константних лінз HAUSSER EK. Загальна сума витрат на лікування дитини на підставі цієї Угоди складає 3 516 євро 80 центів. Лікування знову було оплачено матір`ю дитини в одноособовому порядку, відповідач не брав участі у фінансуванні лікування сина.
Позивач зазначає, що відповідач має спроможність нести додаткові витрати на сина ОСОБА_4 , а тому вона змушена звертатися до суду та просити суд стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у загальному розмірі 90 903 грн. 51 коп.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Усенко Аліна Олександрівна подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог у вигляді стягнення додаткових витрат на лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заперечувала у повному обсязі. 
В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилалася на ті обставини, що розрахунок витрат, наданий позивачем, не є коректним, враховуючи, що його здійснено з урахуванням офіційного курсу НБУ євро станом на 08.08.2025 року, при цьому, витрати перелічені за період з 2022 року по 2024 року. Таким чином, сума витрат є завищеною і не співмірною із фактично понесеною сумою. 
Також стороні відповідача не вдається за можливе знайти підтвердження у необхідності використання куплених позивачем краплей для очей Хило-Комод взагалі, їх призначення лікарем, а також, саме в такій кількості, з такою періодичністю. Неможливо ідентифікувати витрати за догляд за контактними лінзами, що у нього входить, чому вартість догляду суттєво відрізняється з мінімальним проміжком між такими витратами. Надані матеріали – консультативні висновки спеціаліста, угода про надання послуг із забезпеченням контактними лінзами / ортокератологічними лінзами та інші медичні документи – не містять рекомендації або вказівки на використання куплених препаратів, відповідно неможливо впевнитися, що за медичними показаннями потрібно використовувати саме ці краплі, в такій кількості та з такою періодичністю. Отже, позивачем не надані належні та допустимі докази необхідності використання краплей для очей Хило – Комод та догляду за контактними лінзами. Крім того, вважаємо, що позивачем без погодження з відповідачем обрано за кордоном одну з найдорожчих клінік, вартість лікування в якій на підставі угоди є зависокою. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що позивач усвідомлено уклала угоду в найдорожчій клініці, закуповує найдорожчі ліки, що є непосильним як для позивача, так і для відповідача, зважаючи на їх матеріальний стан та різницю в економічних показниках рівня життя в Україні та Німеччині. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 03.12.2025 року вирішено у задоволенні усного клопотання представника позивача про поновлення процесуальних строків на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог – відмовити, а заяву представника позивача про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,- залишити без розгляду.
Ухвалою суду від 04.12.2025 року вирішено клопотання представника відповідача про долучення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, - повернути представнику відповідача без розгляду.
Ухвалою суду від 04.12.2025 року вирішено поновитипредставнику відповідача пропущений процесуальний строк на подання до суду доказів, а саме клопотання представника відповідача про долучення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, задовольнити та долучити до матеріалів даної цивільної справи письмовий доказ у вигляді відповіді на запит від ТОВ «ОЦ Новий зір».
Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судовим розглядом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину: сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1090.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2020 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, на користь матері ОСОБА_1 , починаючи з 30 січня 2020 року.
Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2022 року (справа № 205/8578/21) вирішено стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 11 225 грн. 55 коп. Вказане рішення набуло чинності у встановленому законом порядку. 
Під час розгляду означеної цивільної справи судом вже встановлювалась обставина того, що у дитини ОСОБА_3 діагностовано міопія слабкого ступеню обох очей та рекомендовано постійне використання окулярів/МКЛ, підбір ЖКЛ, курс апаратного лікування (10 сеансів), та повторне обстеження.
Також судом встановлено, що 27.12.2022 року між ОСОБА_5 , що діє в інтересах  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено Угоду про надання послуг із забезпечення контактними лінзами/ортокератологічними лінзами, в якій було зазначено, що витрати, понесенні за послуги, розраховуються таким чином: авансовий платіж становить 250 Євро 00 центів і буде стягнуто один раз, коли перші контакті лінзи будуть передані, щомісячна плата за обслуговування становить 87 Євро 50 центів та стягується 01 числа кожного місяця шляхом безакцентного платежу із банківського розрахунку, вказаного клієнтом. Термін дії угоди починається 01.01.2023 року і становить не менше 12 місяців. Загальна сума витрат на підставі цієї Угоди склала 1 300 Євро 00 центів, яка була сплачена позивачем 13.03.2024 року. 
Також згідно матеріалів справи за замовленням за № 2862168 від 13.09.2022 року ОСОБА_8 були виготовлені окуляри на загальну суму 255 Євро 00 центів.
Також судом встановлено, що на підставі Угоди про надання послуг із забезпечення контактними лінзами/ортокератологічними лінзами від 27.12.2022 року, 13.03.2024 року ОСОБА_8 були придбані контактні лінзи на суму 1050 Євро 00 центів. 
Згідно чеку від 26.04.2022 року сплачено було позивачем 53 Євро 00 центів послуги в Контактлінзен інститут хаусер.
Загальна сума додаткових витрат, понесених позивачем за кордоном, становить 3516 Євро 80 центів. 
Матеріалами справи також підтверджено, що згідно фіскальних чеків, позивачем було придбано у період з 26.04.2022 року по 14.05.2024 року лікарські засоби на суму 858 Євро 00 центів.
Копії документів, виданих іноземною мовою, якими позивач підтверджує витрати, пов`язані з лікуванням дитини - сина ОСОБА_4 , позивачем засвідчені належним чином та позивачем надано їх переклад українською мовою, правильність їх перекладу засвідчено перекладачем Бюро перекладів «Літера», м. Дніпро, Україна.
Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо здійснення додаткових витрат на дитину, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм Закону також вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Також системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19).
Суд наголошує, що спір між сторонами з приводу утримання дитини вже розглядався у іншому судовому провадженні (вищенаведена цивільна справа № 205/8578/21, провадження № 2/205/69/22 ), рішення з приводу якого набрали чинності, і за яким суд вже встановлював дитині наявність відповідного захворювання органів зору. 
Відтак відповідач, як батько дитини, має відповідний обов`язок брати участь у понесенні таких додаткових витрат. Суд зазначає, що закон не пов`язує відсутність погодження з відповідачем додаткових витрат на дитину ні згідно ст. 185 СК України з підставою для відмови в стягненні цих витрат.
З огляду на хронічні захворювання дитини, а відтак необхідність постійного придбання відповідних медичних препаратів, суд відхиляє необґрунтовані доводи сторони відповідача у відзиві на позовну заяву, що долучені до позову документи на підтвердження витрат, понесених на лікування дитини, а також доводи, що витрати, заявлені позивачем до відшкодування, не є систематичними витратами, понесеними у зв`язку з постійною хворобою дитини.
Разом із цим, констатуючи як наявність понесених витрат на лікування дитини так і наявність обов`язку батька дитини приймати участь у здійснені таких витрат, суд зазначає, що розмір таких витрат не має заздалегідь абсолютного та наперед безапеляційного характеру, і має визначатись судом у кожному конкретному випадку окремо в залежності від фактичних обставин спору. 
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково».
Суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем платних консультацій та інших платних медичних послуг у комерційних медичних закладах у Німеччині не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, оскільки позивачем не доведено, що здійснені нею витрати в цій частині є крайньою необхідністю чи обумовлені особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України,.
Суд враховує, що позивач могла скористатися безоплатним отриманням у державних або комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, гарантованої державою, у тому числі у Німеччині. Зокрема всі біженці з України мають право на медичне обслуговування після прибуття до Німеччини. Підставою для цього є Закон про допомогу особам, які шукають притулку (Asylbewerberleistungsgesetz). Також позивач мала скористатись таким правом й на території України. 
Однак позивачем не доведено неможливість скористатись відповідними програмами допомоги, вона на свій розсуд обрала надання дитині саме платних медичних послуг саме у Німеччині у доволі коштовному медичному закладі. 
Суд не заперечує наявності у дитини та позивача, як її законного представника, права обрання лікаря та медичного закладу, проте даному праву водночас кореспондує обов`язок понесення пацієнтом фінансового тягаря за прийняття відповідного рішення щодо обрання платних медичних послуг на свій розсуд.
Відтак суд не знаходить підстав для стягнення із відповідача 1300 євро за послуги іноземного медичного закладу, 255 євро витрат пов`язаних із замовленням окулярів, та 1 050 євро витрат, пов`язаних із послугами налаштування, видачі контактних лінз у комерційному медичному закладі. 
Разом із цим, суд враховує, що встановлений діагноз дитині у вигляді міопіє слабкого ступеню обох очей та наявних рекомендацій лікаря щодо постійного використання окулярів/МКЛ, потребує періодичного застосування медичних препаратів у вигляді очних крапель, та препаратів по догляду за контактними лінзами. 
Суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В даному випадку сторона відповідача, заперечуючи проти використання таких препаратів, так і не довела суду обставин, що були б пов`язані з можливістю використання інших препаратів, відмінних від тих, що закуповуються позивачем. 
У свою чергу сторона позивача надала як медичну документацію щодо необхідності використання контактних лінз так і фіскальні чеки, згідно яких позивачем було придбано у період з 26.04.2022 року по 14.05.2024 року лікарських засобів у вигляді очних крапель та рідини по догляду за контактними лінзами на суму 858 Євро 00 центів.
В даному випадку суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність додаткових витрат на придбання лікарських засобів на лікування дитини, викликаних особливими обставинами (наявністю хронічного захворювання зору) та підтверджених медичними рекомендаціями, висновками, рецептами та фіскальними чеками, оскільки такі витрати не можуть вважатись звичайними витратами з утримання дитини, участь батька в яких відповідно до ст. 181 СК України вже забезпечено шляхом стягнення аліментів.

Оскільки вказані препарати вочевидь потребують витрат на їх придбання, і така обставина безпосередньо пов`язана з (наявністю хронічного захворювання зору, то суд відносить такі витрати до додаткових витрат на утримання дитини, у зв`язку із чим і стягує такі витрати з батька дитини. 
За змістом ч. 2 ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Оскільки вказані витрати відбувались в іноземній валюті, суд визначає, що сума, яка підлягає сплаті визначається у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що повністю узгоджуся із ч. 2 ст. 533 ЦК України.
За наведених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача половину понесених позивачем додаткових витрат на лікування неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 858 Євро 00 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.01.2026 року становить 43 813 грн. 52 коп. (858 Євро 00 центів х 51,0647 грн. = 43 813 грн. 52 коп.). 
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Однак, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, у зв`язку із чим такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи вищевикладене з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 180-183, 185, 191 СК України , ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 141, ч.4 ст. 223, 263-265, 268, 273, 280,281,354ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )  на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на лікування з 26.04.2022 року по 14.05.2024 року дитини, неповнолітнього сина, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 43 813 грн. 52 коп.
3. В задоволені позовних вимог щодо стягнення із відповідача 1300 Євро за послуги іноземного медичного закладу, 255 Євро витрат пов`язаних із замовленням окулярів, та 1 050 Євро витрат, пов`язаних із послугами налаштування, видачі контактних лінз у комерційному медичному закладі – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )  пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан