ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2026	Справа № 910/7180/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону
в інтересах держави в особі: 
1. Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
2. Головне управління Національної гвардії України
до  ОСОБА_1 
про стягнення 1 533 000,00 грн,

Представники сторін: 
прокурор: Маліцька Ю.С.,
від позивача-1: ОСОБА_6., 
від позивача-2: не з`явились,
від відповідача: Молинь Р.П.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення 1 533 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем за договором № 552/ВЗЗ-2022 від 22.09.2022 було поставлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України неякісний товар, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої п. 7.3. вказаного договору. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7180/25, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено учасникам справи строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.
25.06.2025 до суду від відповідача надійшли:
- відзив на позовну заяву;
- клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 2 ст. 226 ГПК України;
- заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.
30.06.2025 до суду надійшли:
- від позивача-1: заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та відповідь на відзив;
- від прокуратури: заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 постановлено розглядати справу № 910/7180/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 06.08.2025.
Іншою ухвалою від 01.07.2025 відповідь на відзив Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 30.06.2025 повернуто без розгляду.
17.07.2025 до суду від прокуратури надійшли пояснення у справі та клопотання про приєднання доказів.
22.07.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у військової частини НОМЕР_1 НГУ. 
24.07.2025 до суду від позивача-1 надійшли заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів.
06.08.2025 до суду від позивача-1 надійшло клопотання про долучення заяви свідка.
В підготовчому засіданні 06.08.2025, у яке з`явились представники прокуратури, позивача-1 та відповідача, суд на місці постановив долучити до матеріалів справи докази, подані прокуратурою із клопотанням від 17.07.2025 № 16/5042вих-25; долучити до матеріалів справи заяву свідка, подану позивачем-1 разом із клопотанням від 06.08.2025.
Заслухавши пояснення представника відповідача щодо поданого 22.07.2025 клопотання про витребування доказів у військової частини НОМЕР_1 НГУ та думки представників прокуратури та позивача-1 щодо вказаного клопотання, суд на місці постановив дане клопотання відповідача задовольнити частково, зобов`язавши позивача-1 надати суду та відповідачу протягом 10 днів з дня підготовчого засідання додатки, які зазначені у відповіді на адвокатський запит адвоката Молиня Р.П. від 30.06.2025, долученої позивачем-1 до заперечень на клопотання відповідача про витребування доказів. 
В підготовчому засіданні 06.08.2025 оголошено перерву до 10.09.2025.
11.08.2025 до суду від позивача-1 надійшло клопотання про долучення доказів на виконання протокольної ухвали суду від 06.08.2025.
05.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, яке містило вимогу про поновлення строку для подання доказів. 
Також 05.09.2025 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/7180/25 до набрання законної сили вироку у кримінальному провадженні № 62025100130001320 від 10.03.2025 (ЄУН № 758/4283/25) по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК України, що перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України. 
В підготовчому засіданні 10.09.2025, в яке з`явились представники прокуратури, позивача-1 та відповідача, судом розглянуто клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та відмовлено у його задоволенні з огляду на необґрунтованість.
Так, у підготовчому засіданні 10.09.2025 суд також заслухав пояснення представника відповідача щодо клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили вироку у кримінальному провадженні № 62025100130001320 від 10.03.2025 (ЄУН № 758/4283/25) по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК України, а також позицію інших представників учасників справи щодо даного клопотання, та за результатами його розгляду відмовив у зупиненні провадження у даній справі, оскільки відповідачем не доведено, в чому полягає неможливість розгляду даної господарської справи до вирішення кримінальної справи № 758/4283/25 та не зазначено, яким чином зібрані у справі № 910/7180/25 докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Також в підготовчому засіданні 06.08.2025 суд на місці постановив клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи від 05.09.2025 задовольнити, поновити пропущений процесуальний строк та долучити подані разом із вказаним клопотанням докази до матеріалів справи. 
У зв`язку із заявленим усно представником відповідача клопотанням про оголошення перерви у підготовчому засіданні, суд, з метою забезпечення реалізації учасниками процесу наданих їх процесуальних прав та обов`язків, постановив дане клопотання задовольнити та оголосити в підготовчому засіданні перерву до 15.10.2025.
14.10.2025 до суду від відповідача надійшла заява про виклик експерта в судове засідання, а саме експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для надання усних пояснень щодо висновку комплексної товарознавчої та судово-економічної експертизи, який міститься у матеріалах справи. 
У зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному, призначене на 15.10.2025 підготовче засідання не відбулося. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 підготовче засідання призначено на 10.11.2025.
06.11.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. 
В підготовчому засіданні 10.11.2025, у яке з`явились прокурор та представник позивача-1, суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, на місці постановив дане клопотання задовольнити та відкласти підготовче засідання на 24.11.2025.
В підготовчому засіданні 24.11.2025, у яке з`явились прокурор та представники позивача-1 та відповідача, суд, заслухавши пояснення представників учасників справи щодо поданого відповідачем клопотання про виклик експертів у судове засідання, для вирішення даного клопотання постановив оголосити в підготовчому засіданні перерву до 03.12.2025.
В підготовчому засідання 03.12.2025, у яке з`явились прокурор та представники позивача-1 та відповідача, суд за результатами розгляду клопотання відповідача про виклик експертів у судове засідання для надання пояснень щодо висновку комплексної товарознавчої та судово-економічної експертизи, постановив ухвалу без оформлення окремого документа про відмову у його задоволенні.
В підготовчому засіданні 03.12.2025, суд з`ясувавши у присутніх представників сторін відсутність заяв/клопотань, подання ними усіх доказів в обґрунтування своїх позицій щодо даного спору, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, постановив закрити підготовче провадження у справі № 910/7180/25 та призначити справу до розгляду по суті на 19.01.2026.
В судове засідання 19.01.2026 з`явилися представники прокуратури, позивача-1 та відповідача. Позивач-2 своїх представників у судове засідання не направив, про дату, час та місце підготовчих засідань та розгляду справи по суті належним чином повідомлявся, письмових пояснень щодо позову, а також будь-яких заяв/клопотань до суду не подавав. 
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки неявка представника позивача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представника позивача-2. 
Так, прокурор підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила позов задовольнити. Представником позивача-1 підтримано позицію прокуратури. 
Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в позові. 
В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 19.01.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
22.09.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) укладено договір № 552/ВЗЗ-2022 (надалі - Договір), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов`язується у визначені Договором строки поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари. 
Найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в Додатку №1 до цього Договору. Код ДК 021:2015:33190000-8 - Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (33196000-0 - Аптечки першої медичної допомоги) (п. 1.2. Договору). 
Пунктом 2.1. Договору визначено, що постачальник повинен передати (поставити) замовнику товар, передбачений цим Договором, якість якого (яких) відповідає умовам, які передбачені в описі Аптечки військової медичної індивідуальної (Додаток №2) та пункті 2.3. Договору. 
На кожне найменування товару постачальник повинен надати оригінали документів або належним чином завірені копії документів, що підтверджують якість поставленого товару у відповідності з чинними нормативно-правовими актами та законодавством України та підтверджують відповідність товару технічним вимогам замовника, узгодженим з постачальником (п. 2.2. Договору). 
Якість товару повинна відповідати технічним стандартам (вимогам, умовам, завданням) виробника та законодавству щодо показників якості такого роду або виду товарів (п. 2.3. Договору). 
Загальна сума Договору складає 7 665 000,00 грн без ПДВ (п. 3.1. Договору). 
Відповідно до п. 5.4. Договору при передачі товару постачальник повинен направити уповноваженого представника, який зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару. 
За умовами п. 5.5. Договору на кожну партію товару, що постачається, постачальник обов`язково надає замовнику наступні документи, а саме:
- товарно-транспортну накладну (у разі перевезення товару автомобільним транспортом). Товарно-транспортна накладна оформлена належним чином відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568) «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні);
- рахунок-фактуру, підписаний особою, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів;
- видаткову накладну (у трьох примірниках), підписану особою, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів;
- оригінали (або завірені постачальником копії) декларацій виробника або сертифікатів якості;
- документи щодо якості поставленого товару, відповідності його технічним умовам або регламентам (ТУ, ДСТУ, ГОСТ і т.д.). 
У разі поставки товару, ввезеного на митну територію України та виробником якого є нерезидент України, постачальник зобов`язаний зазначити в товаросупроводжувальних документах код УКТЗЕД товару, номер та дату митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару та надати копії митних декларацій. 
Відповідно до п. 5.2.1. Договору датою поставки товару вважається дата отримання його замовником і підписання уповноваженими представниками сторін накладної та акту приймання-передачі. 
У разі невідповідності товару умовам цього Договору, замовник має право не приймати товар та вимагати його заміни (або усунення недоліків) за рахунок постачальника, на товар відповідної якості, зазначеної у цьому Договорі. У такому разі сторонами складається акт виявлених недоліків. Постачальник зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання акту виявлених недоліків сторонами, провести власними силами (засобами) та за власний рахунок таку заміну (або усунення недоліків). У разі відмови постачальника від підписання акту виявлених недоліків, останній складається замовником в односторонньому порядку і протягом 3 (трьох) календарних днів надсилається постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення, що вважається належним доказом ознайомлення постачальника з вищезазначеним актом (п. 5.4. Договору (дублюється по нумерації). 
У разі невідповідності товару умовам цього Договору, замовник має право відмовитись від прийняття і оплати такого товару, а якщо товар уже оплачений замовником - вимагати повернення сплаченої суми від постачальника (п. 5.5. Договору (дублюється по нумерації).
Відповідно до п. 5.6. Договору право власності замовника на товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою замовника на акті приймання-передачі та відповідній накладній. 
Підпунктом 6.1.3. п. 6.1. Договору на замовника покладено обов`язок із повідомлення постачальника про виявлені недоліки товару та/або невідповідність товару умовам Договору у порядку, передбаченому цим Договором. 
Водночас, постачальник згідно з пп. 6.3.2. п. 6.3. зобов`язаний забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам цього Договору. Крім того, постачальник зобов`язаний відповідати за всі недоліки товару, які не могли бути виявлені замовником під час прийому товару (пп. 6.3.7. п. 6.3. Договору). 
За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за Договором сторони несуть відповідальність передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим Договором (п. 7.1. Договору). 
У разі поставки неякісного (некомплектного товару або порушенням розділу 2 цього Договору) постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20% вартості цього товару. Факт поставки неякісного товару підтверджується Актом про порушення умов Договору. У випадку відмови від підпису вищезазначеного Акту однією із сторін цього Договору або неприбуття сторони на підписання, запис про таку відмову чи не прибуття сторони для підписання зазначається в акті і підписується відповідно другою стороною Договору. Зазначений товар не зараховується постачальнику у виконання поставки і підлягає заміні в строк 10 (десяти) робочих днів з дня направлення документа щодо невідповідної якості товару. Сплата штрафу не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим Договором (п. 7.3. Договору). 
Відповідно до Специфікації, яка є додатком №1 до Договору, відповідач зобов`язався поставити до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України товар - Аптечка військова медична індивідуальна в кількості 3500 шт. загальною вартістю 7 665 000,00 грн без ПДВ. 
У Додатку № 2 до Договору наведено Опис Аптечки військової медичної індивідуальної. 
Згідно з видатковою накладною від 06.10.2022 № 67 ФОП ОСОБА_1 поставив позивачу-1 товар за Договором - аптечки військові медичні індивідуальні у кількості 3500 шт. вартістю 7 665 000,00 грн. 
Позивач-1 перерахував відповідачу кошти за поставлений товар у розмірі 7 665 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 07.10.2022 № 7369.
Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор вказав, що поставлений відповідачем на користь позивача-1 за Договором товар не відповідає технічним вимогам та не може використовуватись за цільовим призначенням, що підтверджується висновком експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 03.10.2024 № 6/6-1/5. Відтак, прокурор вказує на те, що відповідачем було порушено умови зобов`язання за Договором щодо поставки якісних (комплектних) товарів, що є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій відповідно до п. 7.3. Договору у розмірі 20% вартості товару, що складає 1 533 000,00 грн. 
Відповідач щодо позовних вимог заперечив, зазначаючи про недоведеність факту неналежної якості поставленого товару поданими доказами. Відповідач стверджує, що аптечки військові медичні індивідуальні були поставлені відповідно до наданої комерційної пропозиції та відповідно до опису, який зазначений у додатку № 2 до Договору, при цьому, замовником жодних претензій щодо якості чи комплектності товару в момент прийняття товару не пред`являлось. Крім того, відповідач вказував на неналежність та недопустимість наданого із позовом висновку експертів від 03.10.2024 № 6/6-1/5, оскільки невідомо які саме аптечки були передані для проведення експертного дослідження, зважаючи на те, що в аналогічний період аптечки військові медичні індивідуальні поставлялись позивачу-1 також іншими суб`єктами господарювання. 
Водночас, відповідачем заявлено про пропуск строку позовної давності. 
Позивач-1 у своїх заявах по суті спору, зокрема, вказував на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, що мало негативний вплив на обороноздатність країни та на репутацію Національної гвардії України. Крім того, зауважив, що зважаючи на нагальну потребу, товар у 2022 році закуповувався позивачем-1 за кошти Державного бюджету України. Також позивач-1 зазначив, що поставлений відповідачем товар наразі знаходиться на складах позивача-1 та не може використовуватись під час дії правового режиму воєнного стану. 
Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі позивачів, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи, інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Зміст поняття «державні інтереси» розглянуто в рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення кодексу України (справа про представництво прокуратурою інтересів держави в суді) від 08.04.1999.
Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №810/2763/17 дійшла висновку відповідно до якого, за загальним визначенням «публічним інтересом» є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації.
До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, що регулює питання управління та використання бюджетних коштів, а протиправне витрачання з бюджету коштів підриває матеріальну основу органів влади, а також держави в цілому.
Як вказує прокурор, неналежне виконання умов договору про постачання товарів за державні кошти, укладеного з військовою частиною Національної гвардії України, насамперед впливає на рівень матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності останніх, внаслідок чого порушуються інтереси держави щодо забезпечення національної безпеки України. 
Забезпечення національної безпеки українського суспільства є однією з найважливіших функцій держави, основні завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності якої покладаються на військові формування.
За таких обставин, можливе порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині поставки якісного товару за бюджетні кошти беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів.
Отже, в зазначеному випадку наявний державний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі органів уповноважених здійснювати захист даних правовідносинах.
Так, Національна гвардія України є спеціалізованим військовим формуванням і має визначену законом загальну структуру, у систему якої входить і Військова частина НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Національну гвардію України» до складу Національної гвардії України входять з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.
Фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом (ст. 22 Закону України «Про Національну гвардію України»). 
Як визначено у ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну гвардію України» матеріально-технічне забезпечення органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднань, військових частин і підрозділів, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України здійснюється головним органом військового управління Національної гвардії України та іншими органами виконавчої влади через відповідні військові частини Національної гвардії України в межах коштів, передбачених на зазначені цілі.
Головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи Національної гвардії України є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки та штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та відповідних банківських установах (ч. 11 ст. 5 Закону України «Про Національну гвардію України»). 
Отже, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, як сторона договору та вигодонабувач, є органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах. Даним підтверджується наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі зазначеного органу. 
Водночас, відповідно до п. 1 Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 28.03.2014 № 346/2014, Головним органом військового управління Національної гвардії України (далі - головний орган військового управління НГУ) є Головне управління Національної гвардії України.
Таким чином, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником товару в обсязі та в межах видатків, що визначені позивачем-2, як розпорядником бюджетних коштів. 
Враховуючи, що використання державних коштів становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб, завданням Головного управління Національної гвардії України є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у державній власності. Неефективне витрачання державних коштів, зокрема, шляхом поставки неякісного товару призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері, особливо при використанні коштів призначених для обороноздатності країни під час дії правового режиму воєнного стану. 
Таким чином, органами уповноваженими здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головне управління Національної гвардії України. 
Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» було скеровано на адресу позивачів 1, 2 лист від 09.05.2025 за № 16/3193вих-25 щодо виявленого порушення, у якому прокуратура просила повідомити про вжиття заходів представницького характеру щодо звернення до суду із позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій. 
У відповідь на вищевказаний лист прокуратури військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом від 20.05.2025 № 78/1/5-1954-2025 повідомила, що не заперечує з приводу пред`явлення Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону позову до суду про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за порушення зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів за договором від 22.09.2022 № 552/ВЗЗ-2022. 
Також про відсутність заперечень щодо пред`явлення вищевказаного позову прокуратурою повідомило Головне управління Національної гвардії України своїм листом від 03.06.2025 № 27/12/1-14788-2025. 
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 03.06.2025 № 16/3955вих-25 Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону повідомила військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головне управління Національної гвардії України про звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 1 533 000,00 грн за договором від 22.09.2022 № 552/ВЗЗ-2022.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Київська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі позивачів, належним чином обґрунтувала наявність у неї підстав для представництва інтересів держави у суді, вказала, у чому полягає порушення інтересів держави, та правильно визначила органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). 
При цьому суд також враховує, що цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
Так, відповідно до обставин справи, взаємовідносини між позивачем-1 та відповідачем були врегульовані підписанням ними Договору, який за своєю природою є договором поставки.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
За приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
За положеннями частин 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису (ч. 3 ст. 673 ЦК України). 
Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам (ч. 4 ст. 673 ЦК України). 
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Частиною 1 ст. 688 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
У разі невиконання покупцем цього обов`язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.
Статтею 678 ЦК України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості. Так, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
В силу положень ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві, або з причин, які існували до цього моменту. 
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Даний спір виник у зв`язку з тим, що відповідачем, як стверджує прокурор, були порушено договірні зобов`язання щодо якості (комплектності) поставленого товару позивачу-1. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. 
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг) (ч. 2 ст. 231 ГК України). 
Так, у п. 7.3. Договору визначено, що у разі поставки неякісного (некомплектного товару або порушенням розділу 2 цього Договору) постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20% вартості цього товару.
Із посиланням на вказаний пункт Договору прокурором заявлено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача-1 штрафних санкцій за порушення зобов`язань щодо якості поставлених товарів у розмірі 1 533 000,00 грн. 
Як встановлено судом, 06.10.2022 на виконання умов Договору відповідач поставив позивачу товар - аптечки військові медичні індивідуальні у кількості 3500 шт. на загальну вартість 7 665 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 67. Згідно з вказаною накладною товар був отриманий та прийнятий на відповідальне зберігання відповідальною особою - Русан В.В . 
При цьому, будь-яких претензій чи зауважень щодо якості поставленого товару (у т.ч. його комплектності) при прийнятті позивачем-1 не було заявлено, а доказів зворотного матеріали справи не містять. Так, 07.10.2022 позивач-1 здійснив оплату в повному обсязі на користь відповідача за поставлений останнім товар. 
Водночас порядок, умови та вимоги щодо якості товару, який поставляється за договором поставки, врегульовані також нормами Господарського кодексу України (далі ГК України), який станом на момент виникнення спірних правовідносин ще не втратив чинності.
Так, згідно із ч. 1 ст. 265, ч. 1 ст. 266, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 268 ГК України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.
Якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов (у разі наявності) або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.
У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами (у разі наявності) чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми (ч. 5 ст. 268 ГК України). 
Крім того, положеннями ст. 270 ГК України визначено, що товари повинні поставлятися комплектно відповідно до вимог стандартів, технічних умов (у разі наявності) або прейскурантів. Договором може бути передбачено поставку з додатковими до комплекту виробами (частинами) або без окремих, не потрібних покупцеві виробів (частин), що входять до комплекту.
Якщо комплектність не визначено стандартами, технічними умовами (у разі наявності) або прейскурантами, вона в необхідних випадках може визначатися договором.
У разі поставки некомплектних виробів постачальник (виробник) зобов`язаний на вимогу покупця (одержувача) доукомплектувати їх у двадцятиденний строк після одержання вимоги або замінити комплектними виробами у той же строк, якщо сторонами не погоджено інший строк. Надалі до укомплектування виробу або його заміни покупець (одержувач) має право відмовитися від його оплати, а якщо товар уже оплачений, вимагати в установленому порядку повернення сплачених сум. У разі якщо постачальник (виробник) у встановлений строк не укомплектує виріб або не замінить його комплектним, покупець має право відмовитися від товару.
Аналіз наведених норм ЦК України та ГК України дає підстави для висновку, що у разі погодження сторонами в договорі поставки умов щодо якості (комплектності) продукції, яка поставляється, з посиланням в договорі на вимоги щодо якості (комплектності), які визначені вимогами законодавства, постачальник здійснює поставку товару тієї якості, яка обумовлена сторонами в договорі.
Як вже зазначалось, за умовами п. 2.1., 2.3. Договору постачальник повинен передати (поставити) замовнику товар, передбачений цим Договором, якість якого (яких) відповідає умовам, які передбачені в описі Аптечки військової медичної індивідуальної (Додаток №2) та пункті 2.3. Договору. Якість товару повинна відповідати технічним стандартам (вимогам, умовам, завданням) виробника та законодавству щодо показників якості такого роду або виду товарів.
У Додатку №2 до Договору сторонами було погоджено опис аптечки військової медичної індивідуальної, яка мала поставлятись відповідачем, згідно з яким такі аптечки мали містити: пакет перев`язувальний медичний стерильний (бандаж); маркер водостійкий; ножиці для розрізання одягу і взуття; джгут кровоспинний («Турнікет»); марля медична стерильна; футляр підсумок з кріпленням до ременя; рукавички медичні оглядові стерильні.
Як вказує відповідач та такі твердження не були спростовані ані прокурором, ані позивачем-1, вміст поставлених аптечок за Договором позивачу-1 відповідав опису, який зазначений у Додатку №2 до Договору, щодо якості та комплектності товару, тоді як під час прийняття товару позивачем-1 не було висловлено жодних зауважень до відповідності товару вимогам якості та комплектності. 
При цьому, матеріали справи не містять жодних складених сторонами Договору актів виявлених недоліків, як це передбачено п. 5.4. Договору, або актів про порушення умов договору відповідно до п. 7.3. Договору. Так само відсутні в матеріалах справи докази звернення позивача-1 до відповідача з будь-якими листами чи претензіями після того як товар було прийнято. Жодних вимог про усунення недоліків товару, його заміни чи повернення сплачених за нього коштів позивач-1 не пред`являв. 
Щодо долученого до матеріалів справи позивачем Висновку експерта від 03.10.2024 № 6/6-1/5, суд зазначає, що відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно до ч. 3 ст. 98, ч. 1 ст. 101 ГПК України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (постанови Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 450/3032/19, від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20).
Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної (постанова Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 907/651/17). Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України (постанова Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 923/188/20). Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20).
Так, відповідно до наданого прокурором висновку експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 03.10.2024 № 6/6-1/5, який був складений за наслідками проведення судової комплексної товарознавчої та економічної експертизи у кримінальному провадженні № 42023112350000085, встановлено, що поставлені у т.ч. ФОП ОСОБА_1 аптечки не відповідають вимогам наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Норм належності медичної служби для з`єднань, військових частин, підрозділів та навчальних закладів Національної гвардії України» від 10.04.2015 № 421 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.01.2017 № 6 «Про затвердження переліків лікарських засобів та медичних виробів, які повинні бути в складі аптечок медичних загальновійськових індивідуальних, аптечки автомобільної загальновійськової, наплічника медичного загальновійськового санітара та наплічника медичного загальновійськового санітарного інструктора» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів» від 02.10.2013 № 753, не є «аптечками медичними військовими індивідуальними», оскільки не виконують функцію цього виробу за його призначенням. 
У даному висновку зазначено, що у поставлених у т.ч. ФОП ОСОБА_1, аптечках відсутні такі вироби (предмети), як: Налбуфін (розчин для ін`єкцій), 10 мг/мл по 2 мл у попередньо заповнених шприцях № 1, № 5, або Налбуфін, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл по 1 мл, або Буторфанолу тартрат, розчин для ін`єкцій 0,2% 1 шт; засіб кровоспинний медичний стерильний (гемостатик) 1 уп. Містяться предмети, вміст яких не визначено наказом № 421: Emergency Bandage (size 4 Inches) 1 шт; маркер 1 шт; ножиці 1 шт. Містяться предмети, вміст яких не визначено наказом № 6: Emergency Bandage (size 4 Inches) 1 шт. Не відповідають вимогам Технічного регламенту: футляр-підсумок (що розміщується на ремені спорядження). Зовнішні пакування не містять інформації щодо назви медичного виробу та його виробника, а також у ній наявні рекомендації щодо застосування вкладень з надписом: «Склад та інструкція аптечки», що не відповідає вимогам Технічного регламенту; турнікет (джгут) кровоспинний - відсутнє маркування, відсутня етикетка, виріб супроводжується листом вкладкою не українською мовою; бандаж - відсутня етикетка з маркуванням українсько мовою; ножиці - відсутня етикетка з маркуванням. 
Дослідивши вказаний доказ, суд не може визнати його належним та допустимим доказом на підтвердження обставин, на які посилається прокурор, а саме: невідповідність товару вимогам щодо якості (комплектності), оскільки неможливо встановити які саме аптечки були використані для проведеного дослідження, враховуючи, що разом з аптечками ФОП ОСОБА_1 одночасно оцінювались аптечки, які були поставлені іншим постачальником - ФОП ОСОБА_7 До того ж, як вбачається із переліку наданих на дослідження предметів, на перевірку було надано 10 предметів, схожих на аптечки військові медичні індивідуальні, які поставлені ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_1 Тобто, беззаперечні докази зв`язку між аптечками, що були поставлені відповідачем за видатковою накладною від 06.10.2022 № 67 та аптечками, які були передані на експертизу, в матеріалах справи відсутні. 
Суд враховує й те, що поставка відповідачем аптечок відбулась у 2022 році, тоді як експертиза проводилася через 2 роки після поставки, а тому неможливо достеменно встановити, враховуючи відсутність будь-яких зауважень під час прийому товару, чи саме ті аптечки, які були поставлені відповідачем, передавались на експертне дослідження. До того ж, відсутні докази невідповідності всього обсягу поставленого товару, оскільки аптечки були поставлені відповідачем у кількості 3500 шт. 
Так, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є не питання якості самого товару, а порушення вимог щодо його комплектації. При цьому, як вже зазначалось, у додатку № 2 до Договору сторонами було погоджено комплектність товару, який має бути поставлений. 
Крім того, як вбачається із наявних в справі матеріалів службового розслідування, проведеного Головним управлінням Національної гвардії України щодо можливих порушень у проведенні закупівель аптечок військових медичних індивідуальних військовою частиною НОМЕР_1 , факти порушення законодавства під час укладання, зокрема, договору № 552/ВЗЗ-2022 від 22.09.2022 з ФОП ОСОБА_1, не підтвердилися. 
У матеріалах службового розслідування зазначається, що закупівля аптечок здійснювалась відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» (зі змінами) без застосування видів (процедур) закупівель, тому пошук постачальників здійснювався серед тих, з ким раніше укладались договори та були отримані комерційні пропозиції, серед яких і ФОП ОСОБА_1 
Як зазначено на аркуші 6 матеріалів службового розслідування, комісією було документально перевірено відповідність комплектації аптечок військових медичних індивідуальних, закуплених військовою частиною НОМЕР_1 НГУ, зокрема, за договором № 552/ВЗЗ-2022 від 22.09.2022 з ФОП ОСОБА_1, вимогам Норм належності медичної служби для з`єднань, військових частин, підрозділів та навчальних закладів Національної гвардії України, затверджених наказом МВС від 10.04.2015 № 421, та встановлено, що їх комплектації не відповідала вимогам зазначеного наказу. Разом з тим, враховуючи нагальну потребу у закупівлі аптечок військових медичних індивідуальних у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану, підвищеним попитом на такі аптечки на ринку та перебоїв у їх виробництві, військовою частиною НОМЕР_1 НГУ було прийнято рішення здійснити закупівлю аптечок, комплектація яких була максимально наближеною до існуючих вимог та які були в наявності на ринку на той час. 
Судом також досліджено наданий прокуратурою, зокрема, протокол огляду речей від 11.02.2025, який здійснено у межах кримінального провадження № 42023112350000085, згідно з яким встановлено, що надана ФОП ОСОБА_1 Декларація про відповідність медичного виробу турнікет (кровоспинний джгут), не відповідає вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753, у зв`язку з чим не може підтверджувати безпечність використання медичного виробу. 
Однак суд, з огляду на погоджені сторонами умови Договору, докази прийняття замовником (позивачем-1) товару у повному обсязі без жодних зауважень та заперечень та викладені у проведеному Головним управлінням Національної гвардії України службовому розслідуванні обставини щодо нагальності закупівлі аптечок військових медичних індивідуальних у 2022 році, критично оцінює даний доказ, як такий, що свідчить про порушення відповідачем умов Договору. 
При цьому, станом на день розгляду справи сторонами та прокурором не було подано суду обвинувального вироку стосовно ОСОБА_1 , який би набрав законної сили та був обов`язковим для господарського суду відповідно до положень ч. 6 ст. 75 ГПК України. 
Як було вказано позивачем-1 у відповіді на адвокатський запит адвоката Молиня Р.П. від 30.06.2025, службове розслідування самою військовою частиною НОМЕР_1 НГУ по факту неналежної якості аптечок військових медичних індивідуальних, які були поставлені ФОП ОСОБА_1 на підставі договору № 552/ВЗЗ-2022 від 22.09.2022, не проводилося.
Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 678 ЦК України та умов пунктів 5.5., 7.5. Договору у випадку поставки товару неналежної якості замовник має право, зокрема, відмовитись від договору/відмовитись від прийняття товару та його оплати, або ж вимагати повернення сплаченої за товар суми коштів. Однак, жодної із вказаних дій позивач не вчинив.
Водночас, зі змісту матеріалів службового розслідування Головного управління Національної гвардії України та наданих позивачем-1 на виконання вимог суду доказів, долучених до клопотання від 11.08.2025 (актів приймання-передачі запасів, накладних) військовою частиною НОМЕР_1 НГУ аптечки військові медичні індивідуальні, які були поставлені у т.ч. відповідачем, у період з 12.10.2022 по 30.01.2023 передавались до інших військових частин та у період з 31.10.2023 по 14.11.2023 були повернуті до військової частини НОМЕР_1 НГУ. 
Так, відповідачем під час розгляду справи були надані відповідні листи військових частин, у які позивачем-1 передавались аптечки, у яких, зокрема, зазначалось про використання аптечок за призначенням та відсутність будь-яких претензій щодо їх якості; про розподілення аптечок по іншим частинам; відсутність скарг особового складу щодо аптечок (том 2, а.с. 70-75). 
Отже, встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач-1 такого принципу добросовісності не дотримався та не зважаючи на те, що він сам (позивач-1) погодився на відповідну комплектацію товару, яка хоч і не відповідала вимогам нормативно-правових актів, але була узгоджена сторонами у Додатку №2 до Договору, прийняв товар без жодних зауважень та надалі розподілив його до інших військових частин для використання, наразі стверджує про порушення відповідачем умов Договору. 
При цьому, як вже зазначалось, позивачем-1 не було заявлено жодних претензій як під час прийняття товару, так і після його прийняття, жодних актів про порушення умов Договору, як це передбачено самим Договором, не складено та товар відповідачеві, як такий, що не може бути використаний для своїх цілей, не повернуто.
Так, прокурор під час розгляду даної справи також вказував про завдання матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України та безпідставність перерахування відповідачу коштів за товар у розмірі 7 665 000,00 грн, однак вимог щодо стягнення з відповідача сплаченої за товар суми коштів за даним позовом не заявлено. 
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про непідтвердження прокурором належними та вірогідними доказами порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару відповідної якості (комплектації), у зв`язку з чим, вважає відсутніми правові підстави для застосування до ОСОБА_1 відповідальності, передбаченої п. 7.3. Договору.
Згідно з положеннями ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). 
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Наведені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 902/1038/21, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) застосовано аналогічний стандарт доказування.
Відтак, за результатами розгляду даної справи, оцінки доводів сторін та поданих ними доказами, суд дійшов висновку, що відповідачем більш вірогідними доказами спростовано доводи прокуратури та позивача-1 щодо неналежного виконання ним своїх зобов`язань за Договором.
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Щодо заяви відповідача про пропуск строку позовної давності слід зазначити таке. 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову у зв`язку з його необґрунтованістю, позовна давність не підлягає застосуванню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за прокуратурою. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 30.01.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко