Єдиний унікальний номер 728/85/26 
Номер провадження 3/728/136/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді – Сороколіта Є.М.,

за участі:
секретаря судового засідання – Кирути Л.І.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,
за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також – КУпАП),
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про таке.

І. Опис фактичних обставин встановлених судом.
1. ОСОБА_2 (далі також – Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) обвинувачується у тому, що останній 08 січня 2026 року о 18 год 30 хв, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою та штовхав співмешканку ОСОБА_3 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру і була завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 .

ІІ. Рух справи.
2. Після надходження адміністративних матеріалів до Бахмацького районного суду (далі також – Суд), їх розгляд у судовому засіданні було призначено на 02.02.2026 о 15 год 45 хв.

ІІІ. Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
3. У судове засідання, призначене на 02.02.2026 о 15 год 45 хв, Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явився, причини неявки не повідомив.
4. За змістом положень статті 268 КУпАП неявка належним чином повідомленої особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

ІV. Досліджені докази.
5. На підтвердження вини Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення Суду надано такі докази, передбачені статтею 251 КУпАП, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 945870 від 08.01.2026;
- рапорт старшого інспектора-чергового відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області від 09.01.2026, яким підтверджується виклик працівників поліції за заявою ОСОБА_4 ;
- письмові пояснення потерпілої ОСОБА_3 від 08.01.2026, якими підтверджується, що її співмешканець, ОСОБА_1 , 08.01.2026, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ображав її нецензурною лайкою, а також штовхнув у плече, в результаті остання вдарилася головою об гардероб та отримала тілесні ушкодження у вигляді розсічення на задній частині голови;
- заява потерпілої ОСОБА_3 від 08.01.2026 на ім`я начальника ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області стосовно відсутності претензій за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

V. Оцінка Суду.
6. Перш за все, стосовно поінформованості Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, Суд відмічає, що після надходження адміністративних матеріалів остання повідомлялася про судові засіданні шляхом направлення судової повістки за адресою указаною в протоколі, яка має статус “ВРУЧЕНО ОДЕРЖУВАЧУ”.
7. Разом з тим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні Особи, що притягається до адміністративної відповідальності, хоча останні прямо та беззаперечно у своїй сукупності указують на те, що остання була поінформована про цей процес, який здійснюється, однак бажання приймати у ньому безпосередню участь, не дивлячись про обізнаність у його здійсненні, не виявила.
8. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також – Конвенція), ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
9. Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики ЄСПЛ окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (див., з-поміж багатьох інших, рішення у справі “Фрідлендер проти Франції”, [GC], № 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII).
10. При цьому сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
11. Як наслідок, ураховуючи поінформованість ОСОБА_1 про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, Суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останнього своїм особистим вільним користуванням власними правами на власний розсуд.
12. Більш того, Суд вважає, що ним виконано процесуальний обов`язок повідомлення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду цієї справи.
13. Щодо суті вчиненого правопорушення, то Суд враховує, що згідно зі статтею 6 Конвенції, кожному гарантоване право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
14. У згаданому контексті слід відмітити, що поняття “кримінальне обвинувачення” має “автономне” значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (“Блохін проти Росії” (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; “Адольф проти Австрії” (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення “кримінального” характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке “обвинувачення”.
15. Зокрема, у § 49 справи “Озтюрк проти Німеччини” Європейський суд з прав людини зазначив, що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.
16. Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні у справі “Енгель та інші проти Нідерландів” (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.
17. Підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти “обвинувачення” зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (“Пелісьє та Сассі проти Франції” (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; “Камасінський проти Австрії” (Kamasinski v. Austria), § 79).
18. Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про “причину” обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про “характер” обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (“Матточча проти Італії” (Mattoccia v. Italy), § 59; “Пенев проти Болгарії” (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42).
19. Також Суд зазначає, що підставою для притягнення будь-якої особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення.
20. Частиною першою статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
21. Суд враховує, що 19.12.2024 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами” від 22.05.2024 № 3733-ІХ, яким було змінено, зокрема, і положення статті 173-2 КУпАП, а саме уточнено діяння, вчинення яких кваліфікується як домашнє насильство, введено нові кваліфіковані склади такого правопорушення і посилено відповідальність за його вчинення.
22. Відповідно до частини першої статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого
23. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд зазначає, протокол від 08.01.2026 серії ВАД № 945870 не містить коректного формулювання “обвинувачення”, яке інкримінується Особі, що притягується до адміністративної відповідальності.
Зокрема, за змістом зазначеного документа Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, “висловлювався нецензурною лайкою та штовхав співмешканку гр. ОСОБА_3 внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, чим завдав шкоди психічному та фізичному здоровю потерпілій ОСОБА_3 ” у той час, як склад адміністративного правопорушення передбачає умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) у тому числі фізичного характеру – застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень.
24. Однак матеріали цієї справи свідчать про те, що Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, вчинив фізичне насильство, від якого потерпіла отримала тілесні ушкодження, що в свою чергу протирічить об`єктивній стороні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП.
25. Суд нагадує, що відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.
26. Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.
27. Відповідно, Суд зазначає, що матеріали справи не підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
28. Також Суд не вбачає підстав для застосування статті 253 КУпАП, оскільки хоча з досліджених у судовому засіданні матеріалів і вбачаються ознаки кримінального правопорушення за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України, однак кримінальне провадження щодо такого кримінального правопорушення здійснюється у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.
29. При цьому потерпіла ОСОБА_3 08.01.2026 подала відповідну заяву на ім`я начальника ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області стосовно відсутності претензій за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .
30. Суд констатує, що згідно з частиною другою статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
31. За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
32. Відповідно до статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
33. Підсумовуючи зазначене вище, Суд наголошує, що у відповідності до статті 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
34. Також Суд зазначає, що виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки, зокрема самостійно перекваліфіковувати діяння, вчинення якого інкримінується, чи іншим чином змінювати “обвинувачення”.
35. Окрім того, у справі “Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії” (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, § 77, 146) ЄСПЛ установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
В інших своїх рішеннях ЄСПЛ указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа “Коробов проти України”, заява № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом” (рішення від 18.01.1978 у справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (Ireland v. the United Kingdom), § 161).
36. З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що у діях Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні усі необхідні елементи складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
37. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
38. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 9, 23, 173-2, 247, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, –
П О С Т А Н О В И В :
Закрити провадження у справі щодо притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Суддя
Бахмацького районного суду Сороколіт Євген Миколайович