Справа № 446/1464/25                         Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т. І. 
Провадження № 22-ц/811/2430/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        19 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А. 
секретар: Чижа Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кам`янка-Бузька міська рада про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,
ВСТАНОВИЛА:
30.06.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив визнати ОСОБА_2  недієздатним.  Встановити над ОСОБА_2 опіку та призначити ОСОБА_1 його опікуном.
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 липня 2025 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кам`янка-Бузька міська рада про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Зазначає, що  ОСОБА_1 є єдиним членом родини, який має реальні можливості здійснювати догляд та опіку над рідним дядьком ОСОБА_2 . На підставі висновку ЛКК №128 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, який здійснює  ОСОБА_1 постійно одноособово, оскільки інші члени родини з об`єктивних підстав позбавлені такої можливості. ОСОБА_2 потрібна допомога у таких простих речах, як: харчування, прийом ліків, він не може без його допомоги прибрати за собою, поголитись, контролювати свою поведінку, не орієнтується в просторі і часі. Оскільки у зв`язку з психічним діагнозом параноїдна шизофренія, ОСОБА_2 , не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними є необхідність визнання його недієздатним.  ОСОБА_1 бажає та має можливість бути опікуном, має прив`язаність до свого дядька ОСОБА_2 і можливість повністю забезпечити його щоденні потреби та побут, окрім того судом першої інстанції не встановлено обставин щодо характеру правовідносин між  ОСОБА_1 та його дядьком ОСОБА_2 та наявних ознак сімейних відносин між ними. У будь-якому випадку за наявності відповідних сумнівів, суд першої інстанції був зобов`язаний з`ясувати вказані питання під час розгляду справи, а не відмовляти у відкритті провадження. 
Просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подала клопотання про розгляд справи без їхньої участі, відтак розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2  недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, посилався на те, що ОСОБА_2 є його дядьком.
Відповідно до статті 55 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України  заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
Статтею 9 СК України встановлено коло осіб, сімейні особи між якими регулюються СК України, зокрема це подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі.
Відповідно до частини четвертої статті 2 СК України Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між тіткою, дядьком та племінниками, а також між іншими родичами за походженням.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).
Як убачається з матеріалів справи, подана заява не містить документів на підтвердження родинних відносин між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також того, що вони пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ОСОБА_1 у своїй заяві стверджує, що ОСОБА_2 , є його рідним дядьком, однак, згідно з визначеним у законодавстві України переліком таких осіб, не входить до числа його близьких родичів.
За таких обставин, заявник не є особою уповноваженою на звернення до суду з цією заявою.
Оскільки ОСОБА_1 , виходячи із даних поданої заяви та долучених до неї документів, не належить до обмеженого переліку осіб, які відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України мають право звернутись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, а тому він не має права на звернення до суду із цією заявою, що є підставою для відмови у відкритті провадження.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, які регулюють порядок вирішення даного питання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:19.12.2025.

Головуючий                                                        

Судді