Справа № 420/40791/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - 18 Регіональна військово-лікарська комісія про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 08 грудня 2025 року надійшов позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - 18 Регіональна військово-лікарська комісія в якому позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), яка полягає у нерозгляді по суті надісланої відповідачу 18 Регіональною ВЛК (на підставі пункту 3.3 абзацу 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) письмової скарги ОСОБА_1 вих.№83 від 25.06.2025 р. і ненаданні позивачу письмової відповіді на неї, у порядку і строки визначені Законом України «Про звернення громадян»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) розглянути по суті письмову скаргу ОСОБА_1 вих.№83 від 25.06.2025 р. (про вжиття заходів, направлених на закінчення проходження позивачем військово-лікарської експертизи для визначення ступеню його придатності до військової служби), із наданням позивачу письмової відповіді на неї, у порядку і строки визначені Законом України «Про звернення громадян». 
Позиція позивача обґрунтовується наступним.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.06.2025 року позивач звернувся до 18 Регіональної ВЛК зі скаргою вих.№ 83 на затягування процедури закінчення військово лікарської експертизи ОСОБА_1 з боку посадових осіб районної та обласної ВЛК. 03.07.2025 року позивач отримав лист від 18 Регіональної ВЛК за №726-з у якому йому повідомлено, що його скарга за вих.№ 83 від 25.06.2025 року надіслана для розгляду до відповідача. Але жодної письмової відповіді на свою скаргу від відповідача позивач не отримав. 28.08.2025 року позивач звертається до відповідача із запитом на отримання публічної інформації за вих. №98, у якому просить надати копію відповіді на скаргу з вихідним номером № 83 від 25.06.2025 р., надіслану третьою особою відповідачу для розгляду по суті та надання відповіді позивачу на підставі пункту 3.3 абзацу 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Але відповідь позивачем від відповідача не отримана. Станом на дату подання даного позову жодної відповіді на вищезазначений запит на отримання публічної інформації вих. №98 від 28.08.2025 р. та свою скаргу з вих. № 83 від 25.06.2025 р., надіслану третьою особою відповідачу позивачем не отримано.
Вважаючи протиправною бездіяльність органу державної влади військового управління і суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді по суті та ненаданні ОСОБА_1 письмової відповіді на його скаргу за вих.№83 від 25.06.2025 р., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Позиція відповідача обґрунтовується наступним.
Відповідач не визнає позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись в цілому на те що, листом 18 Регіональної військово-лікарської комісії (далі - 18 Регіональна ВЛК) від 03.07.2025 № 726-з Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено для розгляду скаргу ОСОБА_1 від 25.06.2025 на дії Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ), Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний лист 18 Регіональної ВЛК було отримано ІНФОРМАЦІЯ_6 11.07.2025. Як вбачається зі змісту вказаної скарги ОСОБА_1 , він фактично просив 18 Регіональну ВЛК вжити , в межах чинного законодавства, заходи направлені на закінчення проходження військово-лікарської експертизи для визначення ступеню придатності до військової служби, а також просив повідомити про результати розгляду цієї скарги. З огляду на зазначене, та враховуючи те, що поставлене у зверненні ОСОБА_1 питання стосується питання діяльності ІНФОРМАЦІЯ_7 , не стосується питання оскарження дій та рішень (бездіяльності) безпосередньо начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 та стосується фактично дій особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі статті 7 Закону № 393/96-ВР вказане звернення було направлено за належністю до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 18.07.2025 разом із розпорядженням № 943/11442 від 18.07.2025. Відповідач зазначає, що відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. При цьому, у вказаному розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.07.2025 № 943/11442 було визначено начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 в термін до 21.07.2025 ретельно опрацювати питання порушені у скарзі та надати обґрунтовану відповідь заявнику. З огляду на вказане, вбачається те, звернення ОСОБА_1 від 25.06.2025 було направлено за належністю до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , яке повинно було бути ним розглянуто (забезпечено його розгляд) та яким повинна була бути надана відповідь ОСОБА_1 . Відтак відповідач вважає, що жодної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 допущено не було. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи
Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року позов залишено без руху та позивачу надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України. 
29 січня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
04 лютого 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. 
Станом на 11 лютого 2026 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
Судом встановлено, що 25.06.2025 року позивач звернувся до 18 Регіональної ВЛК зі скаргою вих.№ 83 на затягування процедури закінчення військово-лікарської експертизи ОСОБА_1 з боку посадових осіб районної та обласної ВЛК.
03.07.2025 року позивач отримав лист від 18 Регіональної ВЛК за №726-з у якому йому повідомлено, що його скарга за вих.№ 83 від 25.06.2025 року надіслана для розгляду до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує, що жодної письмової відповіді на свою скаргу від відповідача позивач не отримав, що не спростовано відповідачем.
28.08.2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом на отримання публічної інформації за вих. №98, у якому просив надати копію відповіді на скаргу з вихідним номером № 83 від 25.06.2025 р., надіслану третьою особою відповідачу для розгляду по суті та надання відповіді позивачу на підставі пункту 3.3 абзацу 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Відповідь позивачем від відповідача не отримана, що не спростовано відповідачем.
Станом на дату подання даного позову позивач відповіді на вищезазначений запит на отримання публічної інформації вих. №98 від 28.08.2025 р. та свою скаргу з вих. № 83 від 25.06.2025 р., надіслану третьою особою відповідачу не отримав.
Вважаючи протиправною бездіяльність органу державної влади військового управління і суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді по суті та ненаданні ОСОБА_1 письмової відповіді на його скаргу за вих.№83 від 25.06.2025 р., позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно ст. 5. Закону України від 02.10.1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (долі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. 
У ч. 2 ст. 7 Закону № 2657-XII зазначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. 
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права регламентовано Законом України «Про звернення громадян» та Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. 
Згідно із ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. 
Згідно із ст. 3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. 
Згідно із ст. 3 Закону № 393/96-ВР скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. 
Відповідно до ст.5 Закону №393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. 
Відповідно до ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. 
За приписами ст. 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 Закону № 393/96-ВР). 
Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування, їх керівники та інші посадові особи зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. 
За приписами ст. 20 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 30 липня 2020 року по справі № 826/3849/16 (адміністративне провадження №К/9901/8830/18, № К/9901/8833/18) за позовом фізичної особи ( ОСОБА_3 ) до Національної поліції України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання розглянути звернення позивача, дійшов наступних висновків щодо застосування норми права статей 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 07 лютого 2008 року №109 (109/2008), до спірних правовідносин, згідно якої звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 28 лютого 2020 року по справі № 1.380.2019.002548 (адміністративне провадження № К/9901/1030/20) вказав, що суб`єкт владних повноважень в будь-якому випадку зобов`язаний відреагувати на звернення позивача та надати йому відповідну відповідь, незалежно від того чи погоджується він із змістом такого звернення.
Як встановлено судом, 25.06.2025 року позивач звернувся до 18 Регіональної ВЛК зі скаргою вих.№ 83 на затягування процедури закінчення військово-лікарської експертизи ОСОБА_1 з боку посадових осіб районної та обласної ВЛК.
03.07.2025 року позивач отримав лист від 18 Регіональної ВЛК за №726-з у якому йому повідомлено, що його скарга за вих.№ 83 від 25.06.2025 року надіслана для розгляду до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує, що жодної письмової відповіді на свою скаргу від відповідача позивач не отримав, що не спростовано відповідачем.
28.08.2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом на отримання публічної інформації за вих. №98, у якому просив надати копію відповіді на скаргу з вихідним номером № 83 від 25.06.2025 р., надіслану третьою особою відповідачу для розгляду по суті та надання відповіді позивачу на підставі пункту 3.3 абзацу 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Відповідь позивачем від відповідача не отримана, що не спростовано відповідачем.
Станом на дату подання даного позову позивач відповіді на вищезазначений запит на отримання публічної інформації вих. №98 від 28.08.2025 р. та свою скаргу з вих. № 83 від 25.06.2025 р., надіслану третьою особою відповідачу не отримав.
При цьому відповідач заперечуючи відносно задоволення позовних вимог, у відзиві на позов зазначив, що листом 18 Регіональної військово-лікарської комісії (далі - 18 Регіональна ВЛК) від 03.07.2025 № 726-з Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено для розгляду скаргу ОСОБА_1 від 25.06.2025 року на дії Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ), Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідачем підтверджено, що вказаний лист 18 Регіональної ВЛК було отримано ІНФОРМАЦІЯ_6 11.07.2025 року. 
Як зазначив відповідач, зі змісту вказаної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він фактично просив 18 Регіональну ВЛК вжити , в межах чинного законодавства, заходи направлені на закінчення проходження військово-лікарської експертизи для визначення ступеню придатності до військової служби, а також просив повідомити про результати розгляду цієї скарги.
З огляду на зазначене, та враховуючи те, що поставлене у зверненні ОСОБА_1 питання стосується питання діяльності ІНФОРМАЦІЯ_7 , не стосується питання оскарження дій та рішень (бездіяльності) безпосередньо начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 та стосується фактично дій особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі статті 7 Закону № 393/96-ВР відповідач зазначив, що вказане звернення було направлено за належністю до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 18.07.2025 разом із розпорядженням № 943/11442 від 18.07.2025 року.
При цьому, у вказаному розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.07.2025 року № 943/11442 було визначено начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 в термін до 21.07.2025 ретельно опрацювати питання порушені у скарзі та надати обґрунтовану відповідь заявнику. 
З огляду на що відповідач вказує, що звернення ОСОБА_1 від 25.06.2025 року було направлено за належністю до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , яке повинно було бути ним розглянуто (забезпечено його розгляд) та яким повинна була бути надана відповідь ОСОБА_1 , а відтак останній вважає, що жодної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 допущено не було, відносно чого суд зазначає наступне.
Відповідач визнає обставини передачі скарги позивача іншому суб`єкту владних повноважень з порушенням термінів, визначених ч.3 статті 7 Закону України № 393/96-ВР.
Так відповідач у відзиві зазначає, що вказаний лист 18 Регіональної ВЛК було отримано ІНФОРМАЦІЯ_6 11.07.2025 р. та на підставі статті 7 Закону №393/96-ВР вказане звернення було направлено за належністю до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 18.07.2025 року разом із розпорядженням № 943/11442 від 18.07.2025 року.
Водночас, згідно припису частини 3 статті 7 Закону України № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними.
Таким чином, з моменту отримання відповідачем 11.07.2025 р. листа 18 Регіональної ВЛК із скаргою позивача та направлення його 18.07.2025 р. до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , пройшло 7 днів, що більше, ніж встановлений частиною 3 статті 7 Закону України № 393/96 п`ятиденний строк для передачі звернень громадян іншому суб`єкту владних повноважень, чим відповідачем порушено приписи частини 3 статті 7 Закону України № 393/96-ВР.
Відповідачем не спростовуються обставини того, що відповідач не повідомив позивача про передачу його скарги іншому суб`єкту владних повноважень, імперативний обов`язок чого передбачений ч.3 статті 7 Закону України № 393/96-ВР.
Так відповідач у відзиві стверджує наступне: «Повідомляю, що відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. При цьому, у вказаному розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.07.2025 № 943/11442 було визначено начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 в термін до 21.07.2025 ретельно опрацювати питання порушені у скарзі та надати обґрунтовану відповідь заявнику». 
При цьому у цитованій відповідачем нормі Закону чітко зазначено, що про таке пересилання «…. повідомляється громадянину, який подав звернення», проте відповідач не зазначив та відповідних доказів на підтвердження того, що він письмово повідомляв позивача про таку передачу його скарги вих.№83 від 25.06.2025 року до суду не надав.
Відтак суд приходить до висновку, що відповідачем порушені імперативні приписи частини 3 статті 7 Закону України № 393/96-ВР.
Відповідач у відзиві стверджує, що з огляду на вказане, вбачається те, що звернення ОСОБА_1 від 25.06.2025 було направлено за належністю до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , яке повинно було бути ним розглянуто (забезпечено його розгляд) та яким повинна була бути надана відповідь ОСОБА_1 .
При цьому суд зазначає, що пунктом 5 розділу VIІ Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 735 від 28.12.2016 року (надалі по тексту – Інструкція № 735), встановлено, що результати аналізу стану роботи із зверненнями громадян та з їх особистого прийому використовуються у ході перевірок роботи підпорядкованих органів військового управління, військових частин і є предметом розгляду на колегіях та оперативних нарадах. 
Пунктом 6 розділу VIІ Інструкції № 735 встановлено, що керівник органу військового управління, командир військової частини здійснює контроль за роботою з питань звернень та прийому громадян особисто, через своїх заступників, керівників структурних підрозділів, відділів тощо.
Пунктом 7 розділу VIІ Інструкції № 735 встановлено, що виконавці на підставі контрольних карток, які вони мають, та листування контролюють процес розгляду звернень, направлених до підпорядкованих органів (підрозділів) або установ, і про результати доповідають відповідному керівникові.
Згідно абзацу 3 пункту 3 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. 
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем порушено приписи Інструкції № 735 в частині відсутності контролю за наданням відповіді позивачу у порядку, встановленому Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 735 від 28.12.2016 року.
Статтею 19 Закону України №393/96-ВР встановлено обов`язки органів державної влади, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг громадян. 
Зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. 
Частиною 1 статті 20 Закону України №393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Проте всупереч зазначених вимог відповідачем у відзиві не зазначено вчинених ним дій щодо перевірки скарги та письмового повідомлення позивача про розгляд його скарги вих.№83 від 25.06.2025 р. у строк, встановлений частиною 1 статті 20 Закону України №393/96-ВР, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач не заперечує факт ненадання позивачу відповіді на його скаргу в порядку, визначеному статтею 19 Закону України №393/96-ВР та строки, визначені статтею 20 Закону України №393/96-ВР.
Відтак суд приходить до висновку, що відповідачем не надано до суду належних, достовірних та допустимих доказів у розумінні статей 73-75 КАС України на підтвердження того, що скарга позивача вих.№83 від 25.06.2025 р була розглянута у порядку і строки, визначені Законом України №393/96-ВР.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, згідно з приписом частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Виходячи з встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що доводи відповідача не спростовують правомірності заявлених позивачем вимог та правильності обґрунтувань і підстав їх задоволення. Відповідачем не спростовано належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73-76 КАС України юридичні факти порушення ІНФОРМАЦІЯ_2 імперативних приписів Закону України «Про звернення громадян» і прийнятого в його розвиток підзаконного акту Міністерством оборони України Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України», затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 року № 735, що призвело к порушенню прав та охоронюваних Законом інтересів позивача через нерозгляд його скарги та ненаданні йому письмової відповіді на скаргу вих.№83 від 25.06.2025 року.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги за даним позовом підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у нерозгляді по суті надісланої 18 Регіональною ВЛК (на підставі пункту 3.3 абзацу 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) письмової скарги ОСОБА_1 вих.№83 від 25.06.2025 року і ненаданні ОСОБА_1 письмової відповіді на неї, у порядку і строки визначені Законом України «Про звернення громадян» та з зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути по суті письмову скаргу ОСОБА_1 вих.№83 від 25.06.2025 року (про вжиття заходів, направлених на закінчення проходження позивачем військово-лікарської експертизи для визначення ступеню його придатності до військової служби), із наданням позивачу письмової відповіді на неї, у порядку і строки визначені Законом України «Про звернення громадян». 
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. А згідно з пунктом 2 цієї статті здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Тобто, стаття 10 Конвенції має на меті гарантувати вільний обіг ідей та відомостей у суспільстві. Вона гарантує не лише право на передання інформації, але також право громадськості отримувати її. Більше того, визнане на національному рівні право на отримання інформації може бути підставою для реалізації права, гарантованого статтею 10 (див. рішення Європейського суду з прав людини від 17 лютого 2015 року у справі "Guseva v. Bulgaria", заява № 6987/07, § 36, 40; від 03 квітня 2012 року у справі "Gillberg v. Sweden", заява № 41723/06, § 93).
Реалізації вказаних прав не повинні перешкоджати органи держави, крім випадків втручання, передбачених пунктом 2 вказаної статті. Відмова у наданні інформації на запит є формою втручання у право на свободу одержувати інформацію. Тому таке втручання має розглядатися на предмет дотримання пункту 2 статті 10 Конвенції.
У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 1211 грн. 20 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 139, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, - 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - 18 Регіональна військово-лікарська комісія про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у нерозгляді по суті надісланої йому 18 Регіональною ВЛК (на підставі пункту 3.3 абзацу 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) письмової скарги ОСОБА_1 вих.№83 від 25.06.2025 року і ненаданні ОСОБА_1 письмової відповіді на неї, у порядку і строки визначені Законом України «Про звернення громадян».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути по суті письмову скаргу ОСОБА_1 вих.№83 від 25.06.2025 року (про вжиття заходів, направлених на закінчення проходження позивачем військово-лікарської експертизи для визначення ступеню його придатності до військової служби), із наданням ОСОБА_1 письмової відповіді на неї, у порядку і строки визначені Законом України «Про звернення громадян». 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).
Третя особа - 18 Регіональна військово-лікарська комісія (вул. Пироговська, 2, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 07825318).

Суддя С.О. Cтефанов