ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 766/11754/23
провадження № 61- 13000св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про визначення місця проживання дитини

за касаційною скаргою адвоката Садівник Марії Ігорівни як представника ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Базіль Л. В., Бездрабка В. О., Приходько Л. А.,
ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 10 лютого 2023 року розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу. У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеса від 10 квітня 2023 року у справі №521/6824/23 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідач аліментів не сплачує, і в нього є заборгованість за період з березня до листопада 2023 року в розмірі 27 063,00 грн. Позивач повністю опікується потребами дитини, ніколи не перешкоджала і не має наміру перешкоджати відповідачу у спілкуванні з донькою, однак сварки з відповідачем, його недисциплінованість та безвідповідальність щодо виховання дитини ускладнюють усні домовленості щодо дитини, в тому числі щодо місця її проживання. 
З початком повномасштабної війни відповідач виїхав за кордон, де і зараз проживає, вихованням дитини не займається. 
Проживання дитини з матір`ю максимально відповідатиме інтересам гармонійного, духовного і фізичного розвитку дитини. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 26 червня 2025 року позов задовольнив. Визначив місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. 

Рішення районного суду міста Брегенц Республіки Австрії, яким задоволено заяву ОСОБА_2 про повернення його доньки ОСОБА_4 та заяву про одноосібну опіку та тимчасову передачу опіки над нею з 23 січня 2024 року не може бути враховане судом як обов`язкове або таке, що має пріоритетне значення при вирішенні спору.
З рішення іноземного суду не вбачається, що воно набрало законної сили.

Короткий зміст рішення апеляційного суду
Херсонський апеляційний суд постановою від 01 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Калюжного С. В. задовольнив частково. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 червня 2025 року скасував, позов залишив без розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ця справа є справою з іноземним елементом. У провадженні суду міста Брегенц Республіки Австрія є справа 11 Рs 20/24у за заявою ОСОБА_2 від 09 лютого 2024 року, в якій він порушив питання про остаточну передачу йому одноосібної опіки над малолітньою ОСОБА_3 .

Оскільки у провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Короткий зміст касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Садівник М. І. як представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 522/14257/21, від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, від 31 липня 2024 року у справі № 760/18630/22, від 18 листопада 2020 року у справі № 717/489/20, від 11 квітня 2018 року у справі № 643/3630/15-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 344/1044/16-ц, від 11 грудня 2024 року у справі № 199/5456/23. 

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Матір є найближчою людиною для дитини. В лютому позивач з донькою у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф виїхали до Австрії, а з січня 2024 року - до Республіки Аргентина. Матір і дитина зберігають міцні зв`язки з Україною, мають зареєстроване місце проживання в Україні, позивач працевлаштована на українському підприємстві і працює віддалено. 

Батько не брав належної участі в утриманні дитини.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач звернулась із цим позовом і провадження у справі відкрито раніше, ніж відповідач пред`явив позов в іноземному суді. Перебування дитини за кордоном не означає автоматичної зміни звичного місця проживання, адже таке перебування за кордоном є вимушеним і тимчасовим. 
Позов, пред`явлений в Україні про визначення місця проживання дитини, не є тотожним позову в Австрії про надання батькові одноосібної опіки над дитиною, оскільки вони мають різний предмет і підстави. Підставою позову в Україні є належне виконання матір`ю своїх обов`язків та створення безпечного середовища на тлі ухилення батька від утримання дитини та вчинення ним психологічного і сексуального насильства. Підставою позову в Австрії є твердження батька про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків під час перебування дитини в Австрії. 

Апеляційний суд безпідставно надав перевагу проміжному і невизнаному рішенню (ухвалі) австрійського суду. Ухвала австрійського суду не є остаточною, прийнята без участі матері, і не проходила процедуру визнання в Україні. 

Апеляційний суд вийшов за межі доводів скарги, адже відповідач просив відмовити у задоволенні позову, а не залишити його без розгляду з підстав неналежної юрисдикції. 

Апеляційний суд не врахував найкращі інтереси дитини. 

Суд проігнорував рішення суду Аргентини, якими відповідачу було заборонено наближатись до матері, і дитини через встановлені факти психологічного і сексуального насильства. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

31 жовтня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 11 серпня 2012 року зареєстрували шлюб, який заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2023 року (справа №214/4167/22), розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .

Малиновський районний суд м. Одеси судовим наказом від 10 квітня 2023 року у справі № 521/6824/23 стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі1/4 заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 16 березня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федосєєва С. М. від 13 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо стягнення аліментів за судовим наказом.

ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з березня до листопада 2023 року в розмірі 27 063,00 грн (розрахунок від 29 листопада 2023 року № 1 9-1319 Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України і проживала разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 . 

ОСОБА_3 виїхала за межі України 26 лютого 2022 року (довідка Державної прикордонної служби від 04 квітня 2024 року).

Сторони не заперечують ту обставину, що дитина виїхала разом з батьками за межі України у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України.

З березня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 дитина проживала в Республіці Австрія.
Після переїзду з Австрії дитина разом з матір`ю проживають на території Аргентинської Республіки, місто Сан-Карлос-де-Барілоче, де 12 квітня 2024 року вони отримали посвідки на тимчасове перебування, строк дії яких був продовжений до цього часу.

В Аргентині сім`я із січня 2024 року проживає в орендованій квартирі разом з цивільним чоловіком матері ОСОБА_5, який є орендарем житла. 

З квітня 2024 року донька навчається в школі "La Semilla" (м. Сан-Карлос-де-Барілоче, Аргентина), де вона, окрім планових занять, також відвідує позакласні заняття: кулінарну майстерню щовівторка та майстерню декоративно-прикладного мистецтва щосереди. Позивач сплачує щомісячні внески за навчання.

За місцем проживання дитині оформлено медичну картку і вона проходить обстеження у педіатричному закладі Меліпаль . 
Починаючи з 24 травня 2024 року позивач з донькою двічі на тиждень беруть уроки іспанської мови (копія листа вчителя іспанської мови від 24 червня 2024 року).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 15 січня 2025 року № 2-49/129 виконавчий комітет як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 . 

Висновок мотивований тим, що на теперішній час ОСОБА_1 разом з донькою проживають в Республіці Аргентина, ОСОБА_2 проживає в Республіці Австрія. До вимушеного виїзду за межі України подружжя проживали в м. Херсон. Мати дитини є люблячою та турботливою, піклується про всебічний розвиток дитини, організовує її змістовне дозвілля, дбає про розвиток талантів та здібностей. У школі "La Semilla", окрім планових занять, ОСОБА_7 відвідує позакласні заняття: кулінарну майстерню та майстерню декоративно-прикладного мистецтва. ОСОБА_7 в новій країні відвідує школу, позашкільні виховні заклади, проходить за необхідністю медичні обстеження, обстеження лікаря-стоматолога, має друзів, з якими проводить вільний час. Саме мати за участі та допомоги свого цивільного чоловіка ОСОБА_8 повністю виконує всі обов`язки щодо виховання та утримання ОСОБА_7 на відповідному рівні, який забезпечує дитині гармонійний розвиток. Батько ОСОБА_7 систематично ухиляється від здійснення витрат на доньку, жодним чином не підтримує її фінансово, не сплачує аліментів. Крім того, ОСОБА_7 була заслухана в Аргентинському суді і висловила своє бажання проживати з матір`ю.

ОСОБА_1 є громадянкою України і має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 1988 року.

ОСОБА_1 має постійне місце роботи в Приватному підприємстві «УПД» та працює віддалено на посаді менеджера оптової торгівлі.

На підтвердження факту самостійного утримання та виховання дитини позивач надала: довідки зі школи "La Semilla"; довідки про зарахування дитини до школи "La Semilla"; характеристики дитини зі школи "La Semilla" року; виписки зі школи "La Semilla" про зарахування плати за навчання дитини; довідки про відвідування дитиною позакласних занять; виписки зі школи "La Semilla" про зарахування плати за додаткові заняття дитини; рахунку-фактури на сплату членських внесків у Клубі Лос Пеуенес ; фотокартки щодо відвідування дитиною басейну у Клубі Лос Пеуенес ; довідки про проходження дитиною медичного огляду; довідки лікаря-стоматолога про проходження огляду; замовлень щодо одягу для дитини; довідки щодо отримання матір`ю соціальної допомоги; банківські виписки щодо оплати орендної плати за житло.
ОСОБА_2 має громадянство України та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 1996 року (відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру від 15 січня 2024 року № 466870).

Відповідно до рішення Республіки Австрія, суд округу Брегенц, справа 11 Рs 20/24у, до прийняття остаточного рішення у провадженні щодо опіки, з метою забезпечення благополуччя малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вирішено позбавити права опікунства над дитиною за матір`ю дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також задоволено заяву ОСОБА_2 про повернення його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заяву про одноосібну опіку і тимчасову передачу опіки над нею з 23 січня 2024 року.

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Зазначена справа є справою з іноземним елементом.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:
хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;
об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;
юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися (частина перша статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
При цьому суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що передбачено частиною другою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України (принцип lis alibi pendens).

Відповідно до частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 4 частини першої статті 257 ЦПК України).

Позови вважаються тотожними, якщо у спорі одночасно співпадають його сторони, підстави та предмет. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Тоді як предмет спору - це об`єкт, зокрема річ, щодо якого виник спір.

За пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України необхідна наявність одночасно трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду (постанова Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 5863/947/23).

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 367/2617/21 (провадження № 61-21343св21) зазначено:
«Встановивши, що вимоги ОСОБА_2 у поданій ним до Окружного суду Праги 5 заяви на визначення місця проживання малолітнього сина з ним та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на його утримання, та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина з нею та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на його утримання, подані до Ірпінського міського суду Київської області, є тотожними, спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду. З наявних у матеріалах справи документів встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Окружного суду міської частини Праги 5 із відповідною заявою 03 березня 2021 року, тобто раніше, ніж ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою (12 квітня 2021 року). Відповідно до статті 21 Розділу І глави IV Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, якщо відповідно до положень цього Договору повноваження для розгляду справи мають органи юстиції обох Договірних Сторін, а заява про порушення справи вже була подана одному з органів юстиції однієї Договірної Сторони, то будь-який орган юстиції другої Договірної Сторони не вправі розглядати цю справу. Якщо одну і ту ж справу (між тими самими учасниками, з одного і того ж предмету, з тих самих підстав) було порушено в органах юстиції обох Договірних Сторін, компетенцію котрих встановлює цей Договір, орган юстиції, який порушив справу пізніше, залишає її без розгляду.»

Суди встановили, що сторони і малолітня ОСОБА_3 є громадянами України; 26 лютого 2022 року вони разом з дитиною виїхали за межі України і з березня 2022 року проживали в Австрії, а з січня 2024 року позивач з дитиною проживають в Аргентині.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 переїзд з України є вимушеним, спричинений загрозою життю і безпеці внаслідок повномасштабного вторгнення. Позивач не має наміру постійної інтеграції за кордоном, перебування дитини в Австрії і в Аргентині має тимчасовий характер. 

У провадженні суду міста Брегенц Республіки Австрія знаходиться справа 11 Рs 20/24у за заявою ОСОБА_2 від 09 лютого 2024 року, в якій він порушив перед судом питання про остаточну передачу йому одноосібної опіки над малолітньою ОСОБА_3 .

Із матеріалів справи відомо, що із цим позовом ОСОБА_2 звернулась до суду в грудні 2023 року. 

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і залишаючи позов без розгляду, апеляційний суд виходив із того, що у провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак апеляційний суд не врахував, що визначення підсудності справи з іноземним елементом має здійснюватися на момент відкриття провадження, не звернув уваги на дату пред`явлення позову в суді іноземної держави і не з`ясував, який із позовів подано раніше, що має істотне значення для правильного застосування статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, тому касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно перевірити підстави позовів, які пред`явлені в Республіці Австрія та в Україні, дату пред`явлення такого позову в суді іноземної держави та, після чого вирішити питання про можливість застосування частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» до спірних правовідносин або розглянути спір по суті заявлених вимог. 

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Садівник Марії Ігорівни як представника ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська 
Судді А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
М. Ю. ТітовКінець форми