ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"01" грудня 2025 р.  Справа № 911/2664/25 

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» 
про стягнення 1 175 992,35 грн. 
Суддя Карпечкін Т.П.
За участю представників:
Від позивача: Сініченко І.С.;
Від відповідача: Притула Є.О.
Обставини справи:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» про стягнення 1 175 992,35 грн., з яких 197 250,00 грн. штрафних санкцій за прострочення виготовлення продукції за Договором на виконання робіт з пошиття продукції № 8/25 від 25.03.2025, та 978 742,35 грн. вартості неповернутої невикористаної сировини.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.08.2025 відкрито провадження у справі № 911/2664/25 за правилами загального позовного провадження. Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження. 
В ході підготовчого провадження у справі № 911/2664/25 судові засідання відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.
За наслідками підготовчого провадження у справі позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову частково заперечував у зв`язку з частковими проплатами, просив зменшити штрафні санкції. Також сторони зазначили про те, що ними повідомлено про всі відомі обставини справи, та надані суду всі наявні у них докази. 
На виконання вимог ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України судом під час підготовчого провадження у справі № 911/2664/25 вирішено питання та вчинено усі дії, необхідні для підготовки справи до розгляду по суті.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.12.2025.
У судовому засіданні 01.12.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову частково заперечував у зв`язку з частковими проплатами, просив зменшити штрафні санкції. 
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.
У зв`язку з чим, в судовому засіданні 01.12.2025 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд 
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з викладених у позові обставин, Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» 1 175 992,35 грн., з яких 197 250,00 грн. штрафних санкцій за прострочення виготовлення продукції за Договором на виконання робіт з пошиття продукції № 8/25 від 25.03.2025 та 978 742,35 грн. вартості неповернутої невикористаної сировини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» (позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» (відповідач, Виконавець) було укладено Договір на виконання робіт з пошиття продукції № 8/25 (надалі - Договір), за яким виконуються роботи з пошиття (відвантаження) продукції. 
У відповідності до пункту 1.1. Договору найменування, асортимент, кількість та ціна робіт з пошиття Продукції визначені у Специфікаціях до даного договору.
Згідно з пунктом 1.2. Договору виконання робіт (пошиття Продукції) здійснюється з використанням матеріалів (сировини) Замовника.
Відповідно до пункту 1.3. Договору строк виконання робіт та передачі Продукції вказується у специфікаціях до цього Договору. Продукція передається партіями. Роботи з пошиття певної партії Продукції вважаються виконаними з моменту передачі Виконавцем Замовнику всієї кількості Продукції визначеної у певній специфікації.
У відповідності до пункту 2.4.1. Договору Виконавець гарантує якісне та вчасне виконання робіт з пошиття Продукції, згідно затвердженого зразка, технічної документації та умов даного Договору.
Згідно зі Специфікацією № 1 до Договору було погоджено наступні умови постачання Костюмів літніх польових (тип 1) з тканини тип 4, клас 7, а саме: Партія № 1 - 1000 шт. до 28.04.2025; Партія № 2 - 2000 шт. до 26.05.2025; Партія № 3 - 3000 шт. до 16.06.2025. Загальна кількість продукції, що передається за Договором становить 6000 штук.
Однак, Товариством з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» (відповідач, Виконавець) було поставлено Продукцію з простроченнями та не у повному обсязі, зокрема: 30.04.2025 поставлено 1 000 шт.; 16.06.2025 - 510 шт.; 21.06.2025 - 647 шт.; 28.06.2025 - 1 204 шт.; 30.06.2025 - 377 шт.; 02.07.2025 - 26 шт.; 04.07.2025 - 270 шт.
Отже, умови Специфікації № 1 до Договору Виконавцем порушено, продукція поставлена неналежним чином.
Загальна кількість поставленої продукції складає 4034 штук, що підтверджується відповідними документами про відвантаження.
Непоставленою за Специфікацією № 1 до Договору є Продукція в обсязі 1966 штук, яку Замовник немає наміру приймати через неналежне виконання Виконавцем умов Договору щодо термінів (строків) постачання, оскільки вже самостійно відшив Продукцію.
Відповідно до пункту 4.2. Договору оплата за кожну партію Продукції здійснюється Замовником у безготівковій формі на поточний рахунок Виконавця у наступному порядку:
- 30 % - передоплата;
- 40 % - в день відвантаження Продукції;
- 30 % - не пізніше 5 календарних днів з моменту отримання Продукції та підписання акту приймання-передачі Продукції.
Замовником виконано зобов`язання щодо здійснення оплати за виготовлення та відвантаження Партії № 1 та № 2, передоплата за виготовлення Партії № 3 в сумі 500 000,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими платіжними інструкціями та реєстром документів.
Загалом, Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» (позивачем, Замовником) згідно умов Договору сплачено 2 750 000,00 грн.
У відповідності до пункту 5.3. Договору за порушення терміну постачання готової Продукції, який визначений у додатках (Специфікаціях) до даного договору, Виконавець сплачує штраф в розмірі 0,1% від вартості непоставленої Продукції за кожну добу затримки.
У зв`язку з чим, позивач у позові просить стягнути з відповідача штраф за прострочення поставки продукції по Партії № 1на 2 дні, по Партії № 2 на 33 доби затримки та по Партії № 3 на 65 діб затримки всього в сумі 197 250,00 грн.
Крім того, як зазначає позивач, порушенням виконання зобов`язання за Договором виконавцем було завдано також майнові збитки у вигляді вартості неповернутої сировини.
Відповідно до пункту 2.1. Договору Замовник передає, а Виконавець отримує сировину, комплектуючі матеріали у терміни, що узгоджені сторонами, згідно специфікації (до 02.04.2025).
На підставі видаткових накладних від 01.04.2025 за № № 62, 63, 131 Замовником передано, а Виконавцем отримано сировину (матеріали) для виготовлення Продукції в обсязі, передбаченому Специфікацією № 1 до Договору, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 314 від 01.04.2025 та Товаро-транспортними накладними за № 1094 від 31.03.2025 та за № 16 від 01.04.2025. 
За товаро-транспортною накладною № 16 від 01.04.2025 перевезено вантаж за маршрутом м. Черкаси - м. Фастів Київської області, що є місцезнаходженням Виконавця. Роботи (послуги) перевізника -ТОВ «ЮА ФОРВАРДИНГ» здані (прийняті) та оплачені в повному обсязі, що підтверджується банківською платіжною інструкцією № 1541 від 09.04.2025.
Отже, сировина (матеріали) отримані Виконавцем в необхідній та достатній кількості для виготовлення Партій 1-3 Продукції. Кількість сировини (матеріалів) розрахована відповідно до норми їх використання.
З огляду на існування ризику не виконання зобов`язань за умовами Договору, позивачем 17.06.2025 направлено лист за № 181-ПО щодо повернення Виконавцем сировини та комплектуючих матеріалів, задля самостійного відшиття замовлення, оскільки терміни (строки) виготовлення (відвантаження) готової продукції на день подання цього листа пройшли.
На підставі видаткової накладної від 09.07.2025 за № 37 Виконавець повернув сировину (матеріали), проте не в обсязі, який мав бути повернутий. Зі сторони Виконавця було допущено розтрату сировини (матеріалів).
У зв`язку з чим, позивачем 08.07.2025 виставлено рахунок за № 52 на оплату вартості неповернутої сировини (матеріалів) на суму 1 178 937,97 грн.
Виконавець перерахував позивачу 200 000,00 грн., в призначенні платежу вказано: «Оплата за сировину згідно рахунку № 52 від 08 липня 2025 року». Проведення платежу підтверджується банківською платіжною інструкцією від 09.07.2025 № 966.
В ході проведення розрахунку позивачем встановлено значні розбіжності між кількістю сировини (матеріалів), що використані для пошиття фактично відвантаженої Виконавцем готової продукції та кількістю такої сировини, що мала бути використана у відповідності до норми використання для відшиття такої кількості продукції. Відсутність сировини (матеріалів), що має залишитися після виконання замовлення, свідчить про розтрату відповідачем майна позивача. Виявлено збитки на суму 1 178 742,35 грн.
Враховуючи частину повернутих відповідачем коштів у сумі 200 000, 00 грн., непокрита сума збитків складає 978 742,35 грн.
В ході розгляду спору відповідачем було подано відзив, у якому відповідач позовні вимоги по суті не заперечував, пояснив, що зобов`язання за Договором були виконані частково. В решті невиконаних зобов`язань відповідач повідомляв позивача про неможливість подальшого виконання та намагався врегулювати наслідки дострокового припинення Договору, частково повернув кошти. Зазначає, що заявлена до стягнення сума штрафних санкцій є непомірною для відповідача і неспівмірною завданим збиткам. У зв`язку з чим, відповідач просить суд зменшити заявлені у позові штрафні санкції.
Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду з елементами поставки, а тому, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Статтею 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В ході розгляду спору судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань за Договором та часткове невиконання Договору, що відповідачем визнано.
Статтею 251 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Враховуючи, що відповідач в порушення умов Договору своєчасно та у повному обсязі не здійснив виготовлення та поставку Продукції за Договором, відповідач є таким, що порушив договірне зобов`язання, що є підставою для застосування до нього обумовленої Договором та чинним законодавством відповідальності.
Однак, укладаючи Договір, відповідач мав усвідомлювати та реально оцінювати власні спроможності і не приймати на себе непосильних зобов`язань, не будучи взмозі гарантувати якісний та належний результат.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України (який діяв у період порушення зобов`язання та нарахування штрафних санкцій) порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України 
1. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
2. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
3. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.
4. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
5. У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.
6. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
7. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.
Таким чином, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 197 250,00 грн. штрафу у розмірі 0,1% від вартості непоставленої Продукції за кожну добу затримки на підставі п. 5.3. Договору за порушення терміну постачання готової Продукції, який визначений у додатках (Специфікаціях) до Договору.
Також матеріалами справи підтверджується факт завдання Виконавцем внаслідок порушення виконання зобов`язання за Договором майнових збитків у вигляді вартості неповернутої сировини.
Позивачем доведено факт неповернення відповідачем сировини на суму 1 178 742,35 грн., що відповідачем не заперечено. З наведеної суми відповідачем було сплачено 200 000, 00 грн. до подання позову, під час розгляду справи відповідачем було здійснено проплату ще на суму 150 000,00 грн. 
У зв`язку з чим, матеріалами справи підтверджується вартість неповернутої сировини на суму 828 742, 35 грн., що відповідачем визнано.
Погашення відповідачем заборгованості після подання позову є підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Таким чином, у зв`язку з самостійним врегулюванням сторонами заявленої до стягнення у справі заборгованості з неповернення сировини на суму 150 000,00 грн., згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі у відповідній частині позовних вимог підлягає закриттю.
Як визначено ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Таким чином, вимога позивач про стягнення з відповідача збитків у вигляді вартості неповернутої (втраченої) сировини підлягає задоволенню частково у сумі 828 742,35 грн., у частині вимоги на суму 150 000,00 грн. збитків, яка добровільно сплачена відповідачем, провадження у справі підлягає закриттю.
Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, судом досліджено та встановлено наступне.
Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Як зазначено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. 
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19.
Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також, самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.
В той же час, умови Договору мають відображати дійсну правову природу відповідальності, забезпечуючи реальне виконання зобов`язань без покладення на сторону непомірного фінансового тягаря, який не відповідає ні ступеню порушення, ні співмірності завданим збиткам.
За наведених обставин, враховуючи ступінь виконання зобов`язання за Договором, нетривалі терміни прострочення та вжиття відповідачем заходів щодо своєчасного попередження позивача про неможливість належного виконання зобов`язання, з метою відновлення балансу інтересів сторін, суд вважає за можливе зменшити заявлені у справі штрафні санкції на 30%.
Відтак, з відповідача підлягає стягненню 138 075,00 грн. штрафу.
Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення частині стягнення збитків, відповідне клопотання відхилено судом з огляду на його необґрунтованість та обставини порушення зобов`язання (неповернута сировина або пошкоджена внаслідок недбалості відповідача або залишилась у його розпорядженні). 
Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 138 075,00 грн. штрафу та 828 742,35 грн. збитків у розмірі вартості неповернутої сировини, у частині вимоги на суму 150 000,00 грн. збитків, яка добровільно сплачена відповідачем, провадження у справі підлягає закриттю, у решті вимог позов задоволенню не підлягає у зв`язку зі зменшенням судом штрафу.
Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі без врахування суми зменшення неустойки судом та здійсненої після подання позову сплати, оскільки спір у відповідній частині виник внаслідок неправильних дій відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Івана Мазепи, буд. 6, код ЄДРПОУ 38036672) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» (73000, Херсонська обл., місто Херсон, вул.Преображенська, будинок 49, код ЄДРПОУ 41046240) 138 075,00 грн. штрафу, 828 742,35 грн. збитків та 17 639,89 грн. витрат по сплаті судового збору.
3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили. 
4. Закрити провадження у справі № 911/2664/25 в частині вимог про стягнення 150 000,00 грн. 

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст складено - 30.01.2026 р.

Суддя Т.П. Карпечкін