ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/489/20	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Павлюк В.С., у порядку самопредставництва;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: Буцан С.В., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Термінал-7”
на рішення Господарського суду Одеської області
від 25 січня 2022 року (повний текст складено 03.02.2022)
у справі №916/489/20
за позовом Одеської міської ради
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Термінал-7”
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 
1. Департамент комунальної власності Одеської міської ради 
2. Департаментом архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради
про: стягнення 7 070 553,54 грн., -

суддя суду першої інстанції: Лічман Л.В.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 28.01.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Одеська міська рада (далі також - позивач, Міська рада, ОМР) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-7" (далі також - відповідач, ТОВ «Термінал-7, Товариство) про стягнення з останнього на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності в сумі 7 070 553,54 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у період 2017 – 2019 використовує земельні ділянки комунальної власності у м. Одесі, на яких розташовані належні відповідачу об`єкти нерухомого майна, за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки (без укладеного договору оренди). Внаслідок використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, відповідачем в період з 01.01.2017 по 31.12.2019 отримано дохід шляхом нездійснення орендних платежів до бюджету в розмірі 7 070 553,54 грн., чим, в свою чергу, порушується право територіальної громади міста в особі ОМР як власника таких земельних ділянок. Таким чином, позивач вважає, що ТОВ «Термінал-7» на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, повинно відшкодувати за користування вказаними вище земельними ділянками Одеській міській раді.
При цьому, визначаючи ціну позову ОМР виходила із розрахунку орендної плати, яка була встановлена за формулою: Нго * Фв% /12 = орендна плата за місяць, де:
- Нго - нормативна грошова оцінка відповідних земельних ділянок, зазначена у Витягах із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 27.10.2017 року №5508, №5509, №5504;
- Фв% - фіксований відсоток, визначений п. 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 року №2723-VII - орендна плата в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
В процесі розгляду справи Господарським судом Одеської області було залучено до участі у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі також – ДКВ ОМР, третя особа-1) та Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (далі також – ДЗР ОМР, третя особа-2).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/489/20 (суддя Лічман Л.В.) позовні вимоги Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Термінал-7” задоволено частково обсязі; стягнуто з відповідача на користь позивача 5 060 683,10 безпідставно збережених коштів. В решті позову відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди, але, у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази на підтвердження оформлення ТОВ «Термінал-7» права власності на спірні земельні ділянки або укладення договору користування земельними ділянками, які розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-а/6, 1/23, 1/28, 1/34. 
Місцевим господарським судом було зазначено, що за підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. При цьому, земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу), а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Тому, з урахуванням вищезазначених положень законодавства та з огляду на те, що за відповідачем будь-яке право на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законодавством порядку, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача на користь Одеської міської ради безпідставно утриманої орендної плати, нарахованої позивачем протягом періоду з 25.04.2012р. по 31.08.2014.
Водночас, суд першої інстанції не погодився з періодом нарахування орендної плати, визначеному позивачем, а саме: з 01.01.2017. по 31.12.2019, оскільки встановив, що земельні ділянки сформовані як об`єкти цивільних прав тільки 24.10.2017, при цьому, єдиним доказом, на який посилається ОМР як на правову підставу для застосування у використаній ним формулі ставки орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, являється рішення ОМР від 08.11.2017 №2723-VІІ. Таким чином, місцевий господарський суд змінив період стягнення з ТОВ “Термінал-7” на користь Одеської міської ради безпідставно збережених коштів: замість періоду з 01.01.2017 по 31.12.2019, грошові кошти стягнуті судом за період з 08.11.2017 по 31.12.2019.
Здійснивши власний перерахунок, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в сумі 5 060 683,10 грн (4910106,25 грн – за 25 місяців з грудня 2017 по грудень 2019 включно; 150576,85 – за 23 дні листопада 2017).
Не погоджуючись зі вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Термінал-7” з апеляційною скаргою, в якій відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/489/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Одеської міської ради відмовити у повному обсязі.
Апелянт вважає, що прийняте рішення є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та об`єктивного дослідження обставин даної справи.
Доводи апеляційної скарги узагальнено полягають у наступному:
- суд першої інстанції не встановив площу земельних ділянок, які фактично використовуються ТОВ «Термінал-7», і в матеріалах справи відсутні докази розмірів земельних ділянок щодо фактичного їх використання з боку відповідача, оскільки загальна площа належних ТОВ «Термінал-7» нежитлових будівель та споруд, які розташовані на спірних земельних ділянках, є значно меншою у порівнянні із загальною площею земельних ділянок, які рішенням Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723-VII передаються відповідачу в оренду;
- рішення Одеської міської ради про передачу ТОВ «Термінал-7» земельних ділянок з відповідними кадастровими номерами не є доказом фактичного використання Товариством всієї площі таких земельних ділянок, а відтак, обрахунок розміру безпідставно збережених коштів ґрунтується на припущеннях;
- місцевим господарським судом безпідставно використана для розрахунку встановлена ОМР ставка орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки. Такий відсоток є завищеним, оскільки в Переліку фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі в залежності від цільового використання земельної ділянки, який є додатком до рішення ОМР ,,Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі” від 20.09.2011 №1267-VI (із змінами), передбачено, що фіксована ставка орендної плати за земельні ділянки, цільовим використанням яких є ,,промисловість”, становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відведені ТОВ «Термінал-7» земельні ділянки як за цільовим призначенням, так і за функціональним використанням є землями промисловості, а з огляду на відсутність укладеного договору оренди, в якому могла би бути погоджена відсоткова ставка, Одеська міська рада не має правових підстав для встановлення в односторонньому порядку розміру орендної плати за такі земельні ділянки без згоди ТОВ «Термінал-7»;
- посилання Міської ради на п. 29 додатку до рішення останньої від 20.09.2011 №1267-VІ «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі», відповідно до якого для об`єктів змішаного призначення - при неможливості розподілу території по різному функціональному призначенню використовується найбільш високий коефіцієнт, є безпідставним. Так, позиція Одеської міської ради обґрунтовується наявністю у власності ТОВ «Термінал-7» нежитлової будівлі складу матеріального металевого, загальною площею 11099 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/23, з огляду на що Одеська міська рада зазначила про нібито використання земельних ділянок для розміщення підприємств торгівлі - складських баз, для яких ставка орендної плати встановлюється у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки. Однак, відповідачу відведено 3 самостійні земельні ділянки із самостійними кадастровими номерами, і місце розташування нежитлової будівлі складу матеріального металевого Одеською міською радою не встановлювалось. Порівнюючи площу нежитлової будівлі складу матеріального металевого та загальну площу відведених ТОВ «Термінал-7» земельних ділянок, слід дійти висновку, що така будівля на може розташовуватися на всіх трьох земельних ділянках. Відтак, Одеська міська рада безпідставно віднесла нежитлову будівлю складу, що є складовою належних ТОВ «Термінал» промислових будівель, до будівель підприємств торгівлі, без встановлення його дійсного місця розташування на земельних ділянках. Внаслідок наведеного Одеська міська рада безпідставно та неправомірно застосувала до всіх трьох земельних ділянок підвищену ставку орендної плати в розмірі 5% замість належних 3%.
Більш детально доводи ТОВ «Термінал-7» викладені в апеляційній скарзі.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Термінал-7” на рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/489/20; вирішено провести розгляд справи №916/489/20 поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану; запропоновано учасникам справи подати до Південно-західного апеляційного господарського суду відзиви на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право подати до суду пояснення, заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань у справі.
05.04.2022 від ТОВ «Термінал-7» до суду надійшли уточнення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначив, що вимоги апеляційної скарги стосуються рішення в частині задоволених позовних вимог.
20.04.2022 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з її доводами, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, у зв`язку з чим просить суд у задоволенні останньої відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зокрема, Департамент вказує, що спірні земельні ділянки є сформованими та зареєстрованими в Державному земельному кадастрі; останнім присвоєні кадастрові номери, а відтак, вони можуть бути об`єктами цивільних прав. При цьому, апелянт правомірно володіє та використовує належне йому нерухоме майно, яке розташоване на земельних ділянках із кадастровими номерами 5110137300:15:013:0019; 5110137300:15:013:0020; 511013 73 00:15:013:0018, що само по собі свідчить про фактичне використання останнім спірних земельних ділянок, сформованих як об`єкти цивільних прав. Водночас, ТОВ «Термінал-7» не надав жодних доказів на підтвердження формування за адресами: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-а/6, 1/23, 1/28, 1/34 земельних ділянок меншою площею для експлуатації та обслуговування належних відповідачу будівель. Також, ТОВ «Термінал-7» не надано доказів наявності інших об`єктів нерухомості, які належать іншим суб`єктам господарювання на праві власності, на земельних ділянках, загальною площею 5,477 га, із зазначеними кадастровими номерами, або помилковості ідентифікації зазначеної земельної ділянки вказаною площею за цією адресою. Отже, твердження відповідача про те, що площа належних йому нежитлових будівель та споруд є значною меншою у порівнянні із загальною площею земельних ділянок та про те, що судом не встановлена площа земельної ділянки, яка фактично використовується ТОВ «Термінал-7», Департамент вважає безпідставними, оскільки спірні земельні ділянки є сформованим об`єктом цивільних прав з 24.10.2017, і іншого відповідачем не доведено.
Разом з цим, Департамент звертає увагу на те, що рішенням Одеської міської ради від 29.06.2016 №756-VІІ, яке набрало чинності 01.01.2017, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси. Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок, вид використання останніх визначений як: для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень. На підставі звернення ТОВ «Термінал-7» Одеською міською радою прийнято рішення від 08.11.2017 № 2723-VI1, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 4,9100 га, 0,2230 га, 0,3440 га, за вищезазначеними адресами. Пунктом 4 цього рішення затверджено орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. На підставі рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 №1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі», яке оприлюднено на офіційному сайті Міської ради, затверджено фіксовані відсотки при визначенні орендної плати відповідно до технічної документації з нормативно грошової оцінки земель м Одеси. Пунктом 1 Переліку фіксованих відсотків, що є додатком до вказаного рішення, встановлено, що при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки з цільовим використанням - Промисловість застосовується 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 10 зазначеного Переліку встановлено, що при визначенні ставок орендної плати для підприємств торгівлі за земельні ділянки з цільовим використанням – «Складські бази» застосовується 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 29 цього Переліку передбачено, що для об`єктів змішаного призначення - при неможливості розподілу території по різному функціональному призначенню, використовується найбільш високий коефіцієнт, який застосовується до даного комплексу. Проект землеустрою, наданий ТОВ «Термінал-7», щодо відведення земельних ділянок в оренду, розроблений ТОВ «Геоконсалтинг» за цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Термінал-7» є « 16.21 виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону» (основний вид діяльності); « 52.10 складське господарство». Отже, ТОВ «Термінал-7» є виробничо-торговим підприємством, якому на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна змішаного призначення, у т.ч. складські будівлі, що використовуються для забезпечення його господарської діяльності. З огляду на вказане, Департамент вказує, що у даному випадку має місце використання апелянтом спірної земельної ділянки з метою експлуатації та обслуговування об`єктів змішаного призначення - промислово - складського (комерційного) значення, що обумовлює застосування саме 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до п. 29 вищезазначеного Переліку.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.07.2022, поміж іншого, було призначено розгляд апеляційної скарги ТОВ ,,Термінал-7” на 13.10.2022 о 10:30 год.
Ухвалою суду від 13.10.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 15.11.2022 о 10:30 год.
У судовому засіданні 15.11.2022 задоволено клопотання ТОВ ,,Термінал-7” про відкладення розгляду справи №916/489/20 та відкладено судове засідання у даній справі на 01.12.2022 о 09:50 год.
30.11.2022 від відповідача до суду надійшли пояснення по справі №916/489/20, які по суті є клопотанням про зупинення апеляційного провадження у даній справі до вирішення справи №916/96/21, в межах якої досліджувались обставини правомірності встановлення Одеською міською радою ставки орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки, з огляду на що судом була призначена комплексна судова будівельно-технічна експертиза та експертиза з землеустрою. Оскільки розрахунок розміру безпідставно збережених коштів у даній справі ґрунтується на приписах п. 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723 - VII, яке є оспорюваним у справі №916/96/21, апелянт зазначив про пов`язаність справи №916/489/20 зі справою №916/96/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 клопотання ТОВ “Термінад-7” про зупинення провадження у справі №916/489/20 задоволено; суд апеляційної інстанції зупинив апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/96/21 з посиланням на те, що справа №916/489/20 та №916/96/21 є пов`язаними та від змісту рішення у справі №916/96/21 буде залежить вирішення справи №916/489/20. Зобов`язано сторони повідомити суд про результати розгляду Господарським судом Одеської області справи №916/96/21.
Проте, жодної інформації щодо стану судового провадження у справі №916/96/21 сторонами до суду апеляційної інстанції до листопада 2025 року надано не було.
Разом з тим, апеляційною судовою колегією встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.08.2025 у справі №916/96/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-7" до Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради про визнання недійсним пункту 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723-VII залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили 05.08.2025.
Тому, ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.11.2025 поновлено апеляційне провадження у справі №916/489/20 з 28.01.2026 та призначено дану справу до розгляду на 28.01.2026 о 12:00 год. 
Крім того, вказаною ухвалою суду від 04.11.2025 справу №916/489/20 було прийнято до свого провадження зміненою колегією суду у складі: головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І., оскільки суддя зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Колоколов С.І. рішенням ВРП від 26.06.2025 №1368/0/15-25 звільнено у відставку та відраховано зі штату суду.
У зв`язку з цим, розпорядженням керівника апарату суду від 03.11.2025 №478 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/489/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 для розгляду справи №916/489/20 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою від 12.01.2026 клопотання Департаменту архітектуру, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради про заміну третьої особи правонаступником задоволено; замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у справі №916/489/20 – Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 44162529) його правонаступником – Департаментом архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 45839467, 65011, Одеська область, м. Одеса, вул. Успенська, 83/85).
В судовому засіданні 28.01.2026 представники Одеської міської ради та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити у задоволенні останньої.
Представник ТОВ «Термінал-7» (апелянта) та представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
З огляду на положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції за відсутністю представника апелянта та третьої особи.
При цьому, відповідно до ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 присутність сторони в судовому засіданні 28.01.2026 не визнавалась обов`язковою.
У судовому засіданні 28.01.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З огляду на матеріали справи вбачається, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ТОВ ,,Термінал-7” належать на праві приватної власності об`єкти нерухомого майна:
- нежитлові будівлі загальною площею 2651,3 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1;
- побутові приміщення цеху грансупер № 2 загальною площею 933,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/3;
- будівля трансформаторної підстанції № 2 загальною площею 91,3 кв.м, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/12;
- нежитлова будівля ,,Цех гран.супера № 2” загальною площею 907,6 кв.м, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1-А/6;
- нежитлова будівля складу матеріального металевого загальною площею 11099,0 кв.м, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/23;
- нежитлова будівля сховища апатиту, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/28;
- приміщення залізничної вагової загальною площею 71,9 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/34.
Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розроблений ТОВ ,,Геоконсалтинг”, проект договору оренди землі між ОМР та ТОВ ,,Термінал-7”, Одеська міська рада прийняла Рішення від 08.11.2017 №2723-VII ,,Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 4,9100 га, 0,2230 га, 0,3440 га, за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34, та надання їх в оренду ТОВ ,,Термінал-7”, яким, зокрема:
- затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34 (категорія земель – землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення): площею 4,9100 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0018); площею 0,2230 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0020); площею 0,3440 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0019) (п.1 рішення);
- надано ТОВ ,,Термінал-7” земельні ділянки, що вказані в п. 1 цього рішення, для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень (цільове призначення – J.11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), у т.ч.: земельну ділянку площею 4,9100 га в оренду на 49 років; земельну ділянку площею 0,2230 га в оренду на 20 років; земельну ділянку площею 0,3440 га в оренду на 15 років, до початку реалізації планувальних рішень території (п.2 рішення);
- затверджено проект договору оренди землі між ОМР та ТОВ ,,Термінал-7” (додається) (п.3 рішення);
- затверджено орендну плату в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок (п.4 рішення);
- зобов`язано ТОВ ,,Термінал-7” оформити в порядку, встановленому чинним законодавством, договір оренди землі, передбачений пунктом 3 цього рішення (п.6.3 рішення);
- встановлено, що у разі невиконання п.6 цього рішення ОМР має право в односторонньому порядку визнати це рішення таким, що втратило чинність, без відшкодування замовнику витрат, пов`язаних з розробкою землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок, та вимагати від ТОВ ,,Термінал-7” сплати збитки в розмірі орендної плати з дати прийняття цього рішення.
Разом з цим, матеріали справи свідчать, а відповідачем не спростовано, що право користування (оренди) чи інші речові права за ТОВ “Термінал-7» на земельні ділянки по вул. Хімічної, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34 у м. Одеса, площею 4,9100 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0018); площею 0,2230 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0020); площею 0,3440 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0019), на яких розташовані вищевказані об`єкти нерухомого майна відповідача, у періоди з 08.11.2017 по 31.12.2019 – не зареєстровано.
При цьому, вони не зареєстровані і за іншими особами, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів вищевказаного нерухомого майна, яка міститься у матеріалах даної справи.
Договори оренди земельних ділянок за вищевказаними адресами, площею 4,9100 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0018); площею 0,2230 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0020); площею 0,3440 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0019) між відповідачем та позивачем не укладався.
Водночас, згідно інформації з витягів з Державного земельного кадастру, власником спірних земельних ділянок площею 4,9100 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0018); площею 0,2230 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0020); площею 0,3440 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0019) за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34, є Одеська міська рада. Отже, вказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Одеса.
Тобто, відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на земельних ділянках комунальної форми власності, у період з 08.11.2017 по час звернення ОМР до суду належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 29.06.2016 №756-VII «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» (наявне у загальному доступі на офіційном сайті ОМР за посиланням https://omr.gov.ua/ua/acts/council/85060/) затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси, розроблену Державним підприємством Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.М. Білоконя, станом на 01.01.2016 року (п. 1); встановлено, що нормативна грошова оцінка, зазначена в пункті 1 цього рішення, застосовується з 1 січня 2017 року (п.2).
За змістом наявних у справі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянок м. Одеси від 27.10.2017, виданих Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, нормативна грошова оцінка земельних ділянок за адресами: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34 складає:
- за витягом №5502 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:15:013:0018 становить 42 466 566,13 грн;
- за витягом №5509 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:15:013:0019 становить 2 833 575,55 грн;
- за витягом № 5504 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:15:013:0020 становить 1 836 881,82 грн.
Як зазначалось вище, в п.4 рішення ОМР від 08.11.2017 №2723-VІІ затверджено орендну плату в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок за адресами: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34.
Апеляційною колегією з`ясовано, що 20.09.2011 Одеською міською радою прийнято рішення №1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі». Додатком до цього рішення є Перелік фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в місті Одесі.
Рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 №1267-VI оприлюднене на офіційному веб-сайті Одеської міської ради за посиланням: https://omr.gov.ua/ua/acts/council/37110/.
Відповідно до п. 1 Переліку фіксованих відсотків, при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки з цільовим використанням – «Промисловість» застосовується 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 
Пунктом 10 зазначеного Переліку встановлено, що при визначенні ставок орендної плати для підприємств торгівлі за земельні ділянки з цільовим використанням – «Складські бази» застосовується 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 
Згідно п. 29 цього Переліку, для об`єктів змішаного призначення - при неможливості розподілу території по різному функціональному призначенню, використовується найбільш високий коефіцієнт, який застосовується до даного комплексу.
Судом першої інстанції встановлено, що наявні у матеріалах справи лист від 07.09.2018 № 01-13/4137 та вимога від 04.10.2019 №01-13/4766 свідчать про те, що ДКВ ОМР звертався до ТОВ ,,Термінал-7” стосовно необхідності здійснити заходи щодо оформлення договору оренди землі відповідно до вимог чинного законодавства та сплатити безпідставно збережених коштів.
Проте, такі звернення з боку ТОВ «Термінал-7» були проігноровані.
Використання відповідачем земельних ділянок комунальної власності без укладання договору оренди землі або іншого правовстановлюючого документу, відсутність звільнення ТОВ «Термінал-7» від сплати орендної плати та несплата останньої стали підставою для звернення Одеської міської ради до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.
При цьому, у матеріалах справи наявний розрахунок суми орендної плати за користування ТОВ «Термінал-7» спірними земельними ділянками, з якого вбачається, що: 
- за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:15:013:0018 слід сплатити 176 944,02 грн/місяць (42 466 566,13 грн х 0,05/12);
- за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:15:013:0019 слід сплатити 11 806,56 грн/місяць (2 833 575,55 грн х 0,05/12);
- за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:15:013:0020 слід сплатити 7 653,67 грн/місяць (1 836 881,82 грн х 0,05/12);
Таким чином, сукупна вартість користування усіма земельними ділянками складає 196 404,25 грн/місяць.
Період, за який нарахована орендна плата – з 01.01.2017 по 31.12.2019 (включно).
При цьому, визначення розміру збережених відповідачем коштів за користування земельнимі ділянками здійснювалось позивачем за формулою визначення орендної плати, яку б він отримав у випадку належного оформлення права користування земельною ділянкою ТОВ «Термінал-7»:
НГО*ФВ% / 12 = орендна плата за місяць, де:
Нго—нормативна грошова оцінка земельної ділянки;
Фв% - фіксований відсоток.
Розрахунок розміру доходу, одержаного відповідачем за користування земельною ділянкою територіальної громади м. Одеса здійснювався на підставі нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок, визначеної згідно вищевказаних Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 27.10.2017 №5502, №5509, №5504
Таким чином, позивач вважає, що сукупний розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельними ділянками комунальної власності за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1,1/3,1/12,1-а/6, 1/23, 1/28,1/34, за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 складає 7 070 553,54 грн.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
У відповідності до вимог ст. 12 Земельного кодекс України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, у тому числі, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні. 
За змістом ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено ч. 1 ст. 21 Закону України “Про оренду землі”.
Принцип платного використання землі передбачено й статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно пп. 14.1.147., 14.1.136., 14.1.72. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди. Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
При цьому згідно з пунктом “д” ч.1 ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
Частина 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Предметом позову в даному випадку у справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цій об`єкт розміщений.
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. “е” ч. 1 ст. 141 цього Кодексу).
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
Частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. “в” ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 Земельного кодексу України).
Отже, за змістом наведених приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. 
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, а також у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Як зазначалося раніше, станом на 01.01.2017 за ТОВ «Термінал-7» оформлено право власності на нежитлові будівлі загальною площею 2651,3 кв.м; побутові приміщення цеху грансупер №2 загальною площею 933,2 кв.м; будівлю трансформаторної підстанції №2 загальною площею 91,3 кв.м; нежитлову будівля ,,Цех гран.супера № 2” загальною площею 907,6 кв.м; нежитлову будівлю складу матеріального металевого загальною площею 11099,0 кв.м; нежитлову будівлю сховища апатиту; приміщення залізничної вагової загальною площею 71,9 кв.м, які розташовані на земельних ділянках комунальної власності територіальної громади м. Одеса, за адресами: вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою відповідачем, з огляду на що судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що ТОВ «Термінал-7» користувалось вказаними земельними ділянками без достатньої правової підстави.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що в даному випадку відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.
Отже, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тобто, апеляційна колегія звертає увагу, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний сплатити ці кошти власнику земельної ділянки.
З огляду на зазначене, у зв`язку з використанням відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставного збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме приписів ст.ст. 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. 
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 09.11.2021 у справі №905/1680/20, а також у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 11.11.2019 у справі №923/626/18, від 04.08.2021 у справі №922/3507/20.
Щодо визначеного позивачем розміру заборгованості.
З огляду на матеріали справи вбачається, що розрахунок грошових коштів, отриманих відповідачем за використання земельної ділянки позивача без належної правової підстави протягом заявленого позивачем періоду (з 01.01.2017 по 31.12.2019) здійснюється Міською радою шляхом використання відомостей про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок, процентної ставки, кількість днів користування відповідачем земельною ділянкою та площі земельних ділянок.
Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України (постанова Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).
Згідно з ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (п. 71).
Одеська міська рада здійснювала розрахунок заборгованості ТОВ «Термінал-7», з урахуванням вище перелічених у даній постанові документів, а саме:
- рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 №1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі», відповідно до якого фіксований відсоток при визначені орендної плати для підприємств торгівлі за земельні ділянки з цільовим використанням – «Складські бази» становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 10); для об`єктів змішаного призначення - при неможливості розподілу території по різному функціональному призначенню, використовується найбільш високий коефіцієнт, який застосовується до даного комплексу (пункт 29);
- рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 4,9100 га, 0,2230 га, 0,3440 га, за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34, та надання їх в оренду ТОВ «Термінал-7», пунктом 4 якого останньому затверджено орендну плату в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок за адресами: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-А/6, 1/23, 1/28, 1/34;
- Витягів технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, виданих 27.10.2017 Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, за №№5502, 5504, 5509, відповідно до яких нормативна грошова оцінка складає: 42 466 566,13 грн (для земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:15:013:0018), 2 833 575,55 грн (для земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:15:013:0019) та 1 836 881,82 грн (для земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:15:013:0020);
- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо площі спірних земельних ділянок: 5110137300:15:013:0020 – 2230,0 кв.м, 5110137300:15:013:0019 – 3440,0 кв.м, 5110137300:15:013:0018 – 49100,0 кв.м.
Як зазначалось вище, позивач здійснив розрахунок орендної плати, починаючи з 01.01.2017, проте, перевіривши такий розрахунок, суд першої інстанції не погодився з визначеним ОМР періодом нарахування з огляду на те, що остання не врахувала момент формування земельних ділянок як об`єктів цивільних прав, а саме - тільки 24.10.2017, доказом чого є наявні у справі витяги з Державного земельного кадастру, а також те, що єдиним доказом, на який посилається ОМР як на правову підставу для застосування нею ставки орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, являється рішення ОМР від 08.11.2017 №2723-VІІ.
Апеляційна колегія цілком погоджується з такою позицією місцевого господарського суду та зазначає, що розрахунок, здійснений судом першої інстанції з власної ініціативи із визначенням початкової дати нарахування – 08.11.2017, є повністю обґрунтованим та правильним.
За таких обстави, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок використання спірних земельних ділянок без правовстановлюючих документів та не здійснюючи плату за землю за період з 08.11.2017 по 31.12.2019, ТОВ «Термінал-7» за рахунок Одеської територіальної громади отримало дохід (безпідставно набуте майно) у вигляді грошових коштів у розмірі 5 060 683,10 грн.
Такий висновок з боку позивача жодним чином не оспорюється.
Проте, з даним висновком не погоджується ТОВ «Термінал-7», зазначаючи, що суд першої інстанції, як і позивач, безпідставно використовують в розрахунку ставку орендної плати у розмірі 5%.
Щодо доводів апелянта про завищення відсоткової ставки, з огляду на те, що відведені ТОВ «Термінал-7» земельні ділянки як за цільовим призначенням, так і за функціональним використанням є землями промисловості, за оренду яких передбачена відсоткова ставка у розмірі 3%.
Так, апелянт посилається на п. 1 Переліку фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі, який є Додатком до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 №1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі», згідно з яким фіксований відсоток при визначені орендної плати за використання земельної ділянки з цільовим призначенням «Промисловість» становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
При цьому, апелянт вказує, що відведені ТОВ «Термінал-7» земельні ділянки як за цільовим призначенням, так і за функціональним використанням є землями промисловості.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що за приписами пунктів 10, 29 вищевказаного Переліку фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі, фіксований відсоток при визначені орендної плати для підприємств торгівлі за земельні ділянки з цільовим використанням – «Складські бази» становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 10); для об`єктів змішаного призначення - при неможливості розподілу території по різному функціональному призначенню, використовується найбільш високий коефіцієнт, який застосовується до даного комплексу (п. 29).
У своєму відзиві на апеляційну скаргу Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради зазначив, що ТОВ «Термінал-7» звертався до Одеської міської ради з клопотанням від 29.08.2016 №18 (реєстраційний номер Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 06.09.2016 №01-18/1372) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 5,6 га, за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1,1/3,1/12, 1-А6, 1/23, 1/28, 1/34 саме для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень.
В подальшому, відповідний проект землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 4,9100 га, 0,2230 га, 0,3440 га, за вищезазначеними адресами, розроблений ТОВ «Геоконсалтинг», був затверджений рішенням Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723-VI1.
Водночас, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «Термінал-7» є « 16.21 виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону»; до інших видів діяльності цього Товариства відносяться, зокрема: « 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 52.10 Складське господарство, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна…»
Відтак, ТОВ «Термінал-7» є виробничо-торговим підприємством, якому на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна змішаного призначення, у т.ч. складські будівлі, що використовуються для забезпечення його господарської діяльності.
Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.10.2017 №НВ-5105363912017, №НВ-5105363802017, №НВ-5105363242017, які наявні у матеріалах даної справи, видом використання спірних земельних ділянок визначено: для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень.
Таким чином, у даному випадку має місце використання апелянтом спірних земельних ділянок з метою експлуатації та обслуговування об`єктів змішаного призначення - промислово - складського (комерційного) значення.
Вказане обумовлює те, що вищезазначений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розроблений ТОВ «Геоконсалтинг» для ТОВ «Термінал-7» був затверджений Одеською міською радою за цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень і саме тому пунктом 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723-VI1 затверджено орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у відповідності до положень пунктів 10. 29 Додатку до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 № 1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі».
Щодо твердження апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні докази реальної площі земельних ділянок, яка фактично використовується ТОВ «Термінал-7», з урахуванням того, що загальна площа належних ТОВ «Термінал-7» нежитлових будівель та споруд, які розташовані на спірних земельних ділянках, є значно меншою у порівнянні із загальною площею земельних ділянок, які рішенням Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723-VII передаються відповідачу в оренду.
У контексті зазначених вище аргументів відповідача судова колегія зазначає, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомості, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. 
Отже, власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована.
У постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування ст. 120 Земельного кодексу України, висловлений у постановах від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 12.10.2016 у справі №6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі №6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.
При цьому, зазначено, що це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований.
Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.
Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Тому власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване.
Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №924/856/20, від 15.12.2021 у справі № 906/109/21, від 23.12.2020 у справі №914/2057/18.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Так, за змістом ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. 
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. 
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). 
Згідно з абзацом 1 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Отже, вказаними правовими нормами передбачено обов`язок органу місцевого самоврядування прийняти рішення про надання земельних ділянок комунальної власності у користування.
Водночас, прийняттю цього рішення передує процедура надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за якою уповноважений орган місцевого самоврядування у місячний строк приймає відповідне рішення.
Судова колегія зазначає, що відповідач є власником нерухомості, яка розташована на спірних земельних ділянках, ще з 2015 року (відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), а земельні ділянки під цією нерухомістю, відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5105363912017, №НВ-5105363802017, №НВ-5105363242017, сформовані 24.10.2017 (з визначенням площі, меж цих ділянок та призначенням їм кадастрових номерів).
Згідно із частинами 1 - 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. 
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. 
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). 
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. 
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. 
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 зазначено, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. 
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі №922/3463/19.
Тобто, за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленим ТОВ ,,Геоконсалтинг”, 24.10.2017 і були сформовані земельні ділянки з площами: 4,9100 га, 0,3440 га та 0,2230 га, яким були призначені відповідні кадастрові номери: 5110137300:15:013:0018, 5110137300:15:013:0019 та 5110137300:15:013:0020.
Саме вказані земельні ділянки рішенням Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723-VII були надані в оренду ТОВ ,,Термінал-7”.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що, як зазначалось вище, за вимогами Земельного кодексу України, саме відповідач звернувся до Міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку відповідного проекту землеустрою і у цьому клопотанні мало бути зазначено про орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До такого клопотання додаються, у тому числі, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.
Тобто, безпосередньо ТОВ «Термінал-7» визначав орієнтовний розмір земельних ділянок, які були необхідні останньому для отримання їх в оренду, при зверненні до Міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку відповідного проекту землеустрою.
Крім того, станом на момент подання Одеською міською радою позову у даній справі, відповідач не звертався до останньої з відповідними заявами щодо надання згоди на розроблення технічної документації з землеустрою щодо поділу спірних земельних ділянок для подальшого отримання землі у бажаної площі та необхідних межах та не направляв їй виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок саме з визначенням бажаної площі ділянки та її меж, для того, щоб Одеська міська рада прийняла відповідне рішення.
Отже, відповідачем, як особою, зацікавленою в одержанні у користування земельних ділянок комунальної власності саме тієї площі, необхідної для експлуатації та обслуговування належних йому об`єктів нерухомості, не було вчинено жодних конкретних дій, передбачених ст. 123 Земельного кодексу України, щодо реалізації свого права на отримання земельних ділянок у користування у необхідній Товариству площі.
Разом з тим, згідно ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок – у випадках, визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України, при їх формування; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) – у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 Земельного кодексу України.
Отже, вищевказаними нормами передбачено, що площа земельної ділянки встановлюється відповідно до норм земельного законодавства згідно землевпорядної документації (проекту землеустрою або технічної документації) з її подальшою реєстрацією у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки – це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Кадастровий номер земельної ділянки – це індивідуальна послідовність цифр та знаків, що не повторюється, яка присвоюється земельній ділянці під час її реєстрації і зберігається протягом усього часу існування.
За положеннями ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей є обов`язковим.
В силу дії ч. 8 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. 
Як зазначалось вище, згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.10.2017 №НВ-5105363912017, №НВ-5105363802017, №НВ-5105363242017, земельні ділянки площею 4,9100 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0018), 0,3440 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0019) та 0,2230 га (кадастровий номер 5110137300:15:013:0020) є сформованими та зареєстрованими як об`єкти цивільних прав з 24.10.2017. 
Вищевказані обставини підтверджують той факт, що як у період, за який стягуються кошти, так і на сьогодні два основні критерії, які ідентифікують земельні ділянки (площа і кадастровий номер) не змінювалися.
Отже, колегія виходить з того, що у зв`язку з користуванням відповідачем зазначеними об`єктами нерухомого майна, презюмується його користування спірними земельними ділянками у визначеній у Державного земельного кадастру площі.
Підсумовуючи усе описане вище, колегія суддів виснує, що оскільки відповідачем з 2017 року не сформовані земельні ділянки іншою площею та конфігурацією для користування належних йому об`єктів нерухомого майна, тому він у визначений позовом період користувався земельними ділянками саме тієї площі, яка є сформованою та зареєстрована в Державному земельному кадастрі.
Суд, при цьому, наголошує, що позивачем додано до матеріалів даної справи витяги з Державного земельного кадастру щодо спірних земельних ділянок, з яких вбачається, що останні у площах 4,9100 га, 0,3440 га та 0,2230 га зареєстровані 24.10.2017. Відтак, даним доказом повністю спростовуються твердження апеляційної скарги відповідача щодо того, що позивачем не доведено площу фактично використовуваної відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, а також розмір орендної плати. 
В той же час, твердження скаржника про користування меншою площею земельної ділянки, а саме лише тією, на якій безпосередньо розташовані нежитлові будівлі, колегія суддів вважає недоречними, оскільки: по-перше, спір стосується користування вже сформованими земельними ділянками; по-друге, у справі відсутні докази на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Отже, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач доведений позивачем належними і допустимими доказами та обґрунтований і підтверджений.
Схожі висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №922/1717/20, від 20.09.2022 у справі №925/1082/20, від 07.09.2022 у справі №3925/1081/20, від 19.09.2023 у справі №920/1149/21.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апелянтом не спростовані висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Термінал-7» заборгованості за фактичне користування земельними ділянками комунальної власності саме площею 4,9100 га, 0,2230 га та 0,3440 га.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), згідно з якими обов`язок суду давати обґрунтування свого рішення не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (справа "Руїз Торіха проти Іспанії").
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судовою колегією не встановлено, що дає підстави для залишення оскаржуваного рішення без змін.
Водночас, наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/489/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Термінал-7” – без задоволення.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-7» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/498/20 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 02.02.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.