ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 688/3771/25
Провадження № 22-ц/820/281/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
секретар судового засідання – Кошельник В.М.,
за участю: представника апелянта – адвоката Карпенка В.К.,
представника відповідача – Руденко К.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №688/3771/25 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Карпенком Віктором Константиновичем, на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року, в складі судді Стаднічук Н.Л., за позовом  ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді,

встановив:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
В серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» та поновити на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» з дати незаконного звільнення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» позивача визнано звільненим з посади виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» 08 жовтня 2024 року згідно з наказом Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року №2346 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України». Вважає, що вказаний наказ винесений з порушенням трудового законодавства, в оскаржуваному наказі відсутня конкретна правова підстава, визначена КЗпП України для звільнення позивача з роботи. Фонд державного майна України, прийнявши наказ про звільнення від 29 липня 2025 року №1138, протиправно створив нову штучну підставу для звільнення ОСОБА_1 за відсутності остаточного рішення в справі №688/4708/24, яка перебуває на розгляді у Верховному Суді. Відповідач не мав права вносити зміни чи скасовувати наказ від 28 лютого 2025 року №337 на підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі №688/4708/24, оскільки предметом розгляду справи в суді апеляційної інстанції не був наказ Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року №337. 
Вважає, що оскаржуваним наказом відповідач намагається унеможливити реалізацію позивачем трудових прав і поновлення на роботі, створюючи штучні умови, обставини та акти індивідуальної дії, які суперечать чинному законодавству.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що спірний наказ Фонду державного майна України не порушує прав позивача у сфері трудових правовідносин. Крім того, позивач оскаржує звільнення з посади виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське» на підставі наказу Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року №337, що є предметом розгляду справи №688/1345/25. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про те, що спірний наказ Фонду державного майна України не порушує прав позивача у сфері трудових правовідносин. На момент винесення відповідачем наказу від 29 липня 2025 року №1138 спір щодо законності звільнення позивача згідно з наказом від 08 жовтня 2024 року №2346 у справі №688/4708/24 не був остаточно вирішений, оскільки справа перебувала на стадії касаційного перегляду, що свідчить про те, що рішення суду апеляційної інстанції не набрало законної сили. Відповідно, відповідач не мав жодних правових підстав для видання оскаржуваного наказу №1138, з огляду на що винесення такого правочину є протиправним та передчасним. Відповідач фактично проігнорував наявність невирішеного судового спору у справі №688/4708/24, оскільки постанова Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року не набрала законної сили.
Оскаржуваний наказ №1138 є новим протиправним актом, що спричиняє ініціювання позивачем додаткових судових процедур для його оскарження, унеможливлюючи швидке відновлення порушених прав позивача.
Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо тотожності предметів спору у справах № 688/3771/25 та № 688/1345/25 є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному тлумаченні фактичних обставин цієї справи. В межах справи №688/1345/25 здійснюється розгляд позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про поновлення на посаді виконувача обов`язків директора ДП «Рихальське» з дати винесення наказу Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року №337. В межах справи №688/3771/25 предметом розгляду є інший акт індивідуальної дії – наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138, який породжує нові правовідносини, що раніше не були предметом судового розгляду. 
Також не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірний наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» не є наказом про звільнення позивача, а тому і не містить правової підстави його звільнення, оскільки пунктом 3 наказу від 29 липня 2025 року №1138 передбачено ОСОБА_1 вважати звільненим з посади виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» 08 жовтня 2024 року згідно з наказом Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року №2346. 

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Фонду державного майна України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Зазначає, що наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське», яким було скасовано пункти 1 та 4 наказу Фонду державного майна України від 31 січня 2025 року №162 та пункти 1 та 4 наказу Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року №337, не є наказом про звільнення позивача та виключає можливість посилання ОСОБА_1 на порушення норм трудового законодавства. Наказ від 29 липня 2025 року №1138 видано з метою впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське», та на виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі №688/4708/24. При цьому, спірний наказ не звільняє позивача, а лише констатує факт, що його звільнення від 08 жовтня 2024 року було законним і скасовує акти, які були видані на підставі скасованого судового рішення. Таким чином, оскільки законність звільнення позивача підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, то оскаржуваний наказ є правомірним. 
Вважає, що позовна вимога про поновлення на посаді є необґрунтованою та неналежним способом захисту. Оскільки факт звільнення був визнаний апеляційним судом законним, тому відсутні правові підстави для поновлення позивача на роботі. Скасування наказу Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 не відновить порушені права позивача, оскільки він був звільнений на підставі наказу Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року №2346, законність якого встановлена рішенням суду. 
Апелянт ОСОБА_1 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 – адвокат Карпенко В.К. вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, наведених в ній.
Представник відповідача Фонду державного майна України – Руденко К.М. проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що наказом Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року №2346 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України» звільнено ОСОБА_1 , виконувача обов`язків директора державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України», датою видання цього наказу у зв`язку з закінченням строку, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року у справі №688/4708/24 визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року №2346 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади виконувача обов`язків директора підприємства; поновлено ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське». 
Наказом Фонду державного майна України від 31 січня 2025 року №162 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське», на виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року у справі №688/4708/24, поновлено ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» з дати звільнення – 08 жовтня 2024 року. 
Наказом Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року №337 «Про вирішення кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» звільнено ОСОБА_1 , виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське», датою видання цього наказу відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі №688/4708/24 рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Наказом Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське», враховуючи постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі №688/4708/24, з метою впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське»: 
1. У наказі Фонду державного майна України від 31 січня 2025 року №162 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» скасовано пункт 1, визнано таким, що втратив чинність пункт 4.; 
2. У наказі Фонду державного майна України від 28 лютого 2025 року №337 «Про вирішення кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» скасовано пункт 1, визнано таким, що втратив чинність пункт 4. 
Пунктом 3 зазначеного наказу ОСОБА_1 визнано вважати звільненим з посади виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» 08 жовтня 2024 року згідно з наказом Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року №2346 «Про вирішення кадрових питань» державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України». 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» визначено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Відповідно до частини першої статті першої Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності – здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд державного майна віднесено до суб`єктів управління об`єктами державної власності. 
Згідно пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств та голів виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток) належать державі, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням вимог, передбачених контрактом, у випадках, якщо утворення наглядової ради не є обов`язковим відповідно до закону, а також якщо утворення наглядової ради не передбачено статутом.
Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
Перелік загальних підстав припинення трудового договору викладено у статті 36 КЗпП України, окремі підстави закріплено у статтях 28, 37, 41, 45 КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно зі статтею 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №711/8138/18).
Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що спірний наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 винесено з порушенням трудового законодавства, в ньому відсутня конкретна правова підстава, визначена КЗпП України, для звільнення позивача з роботи.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта з огляду на таке.
Як встановлено з матеріалів справи, наказом Фонду державного майна України від 08 жовтня 2024 року №2346 «Про вирішення кадрових питань державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України» звільнено ОСОБА_1 , виконувача обов`язків директора державного підприємства «Дослідне господарство «Рихальське» Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України», датою видання цього наказу у зв`язку з закінченням строку, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року у справі №688/4708/24, зазначений вище наказ було визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське». 
На виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року у справі №688/4708/24 наказом Фонду державного майна України №162 від 31 січня 2025 року поновлено ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» з дати звільнення – 08 жовтня 2024 року. 
Наказом Фонду державного майна України №337 від 28 лютого 2025 року «Про вирішення кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» звільнено ОСОБА_1 виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Рихальське» датою видання цього наказу відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. 
При цьому, постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі №688/4708/24 рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Оскільки рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року було скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року, то датою звільнення ОСОБА_1 є 08 жовтня 2024 року відповідно до наказу Фонду державного майна України №2346 від 08 жовтня 2024 року.
Отже, спірний наказ №1138 від 29 липня 2025 року «Про впорядкування кадрових питань Державного підприємства «Рихальське» було прийнято у зв`язку з набранням законної сили постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року.
Суд першої інстанції правильно встановив, що наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 не порушує прав позивача, не є наказом про звільнення, та не містить правової підстави його звільнення, оскільки звільнення ОСОБА_1 оформлено первинним наказом від Фонду державного майна України №2346 від 08 жовтня 2024 року. 
Звільнення позивача оскаржуваним наказом не відбулось, оскільки Хмельницький апеляційний суд своєю постановою від 08 липня 2025 року визнав законним звільнення ОСОБА_1 із займаної посади саме 08 жовтня 2024 року. 
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушеного права ОСОБА_1 , у зв`язку із скасуванням рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року, на виконання якого видано наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138. Оскаржуваним наказом відповідач не звільняв позивача, а лише повертав відносини з ним до попереднього стану, що передував виконанню постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі №688/4708/24.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 755/10526/20.
Отже, наказ Фонду державного майна України від 29 липня 2025 року №1138 не звільняє позивача, а лише підтверджує, що його звільнення на підставі наказу від 08 жовтня 2024 року №2346 було законним, і скасовує акти, які були видані відповідачем на підставі рішення суду, яке було скасовано.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оскаржуваним наказом не порушені права позивача тадійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування наказу та поновлення позивача на посаді.
Суд також правильно зазначив, що позивач не вказав, які норми трудового законодавства порушив відповідач шляхом видання спірного наказу та у чому полягає порушення його прав. Посилання ОСОБА_1 на статті 203 та 215 ЦК України є необґрунтованими, оскільки трудовий договір не є цивільним правочином у розумінні статті 202 ЦК України, на який поширюються норми статей 203, 215 ЦК України (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №753/14887/17). 
Доводи позивача про те, що спірний наказ був виданий «іншим числом» також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. 
Посилання позивача на незаконність спірного наказу, з огляду на те, рішення суду не набрало законної сили, оскільки оскаржено в касаційному порядку не заслуговують на увагу.
Відповідно до частини 1 статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Позивачем не надано доказів того, що на момент прийняття оспорюваного наказу чи на момент розгляду справи судом першої інстанції зупинено виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року у справі №688/4708/24.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оскаржуваним наказом не порушені права позивача та позовні вимоги про поновлення на роботі, є безпідставними, оскільки поновленню на роботі підлягає особа, яка перебувала з підприємством у трудових відносинах та була незаконно звільнена з роботи.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає. 

Судові витрати
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Карпенком Віктором Константиновичем, залишити без задоволення.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Судді Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко