ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8232/25 Справа № 194/332/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року у цивільній справі номер 194/332/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернівської міської ради, в інтересах якої діє Павлоградська окружна прокуратура, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Тернівської міської ради, в інтересах якої діє Павлоградська окружна прокуратура, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у приватній власності ОСОБА_2 на підставі договору міни нерухомого майна від 14 жовтня 1999 року, зареєстрованого на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний №10/5-НДТ. ОСОБА_2 також був зареєстрований у вище зазначеній кватирі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 заповіти від його імені не посвідчувалися, але була заведена спадкова справа №85/2003 рік від 13 травня 2003 року на підставі заяви його сестри ОСОБА_3 , спадщина не видавалася, будь які документи в спадковій справі відсутні.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа після її смерті не заводилася. Однак, в актовому запису про смерть №472 від 28.11.2005 року у прізвищі померлої допущено помилку та зазначено « ОСОБА_4 »
Позивачка вселилася у квартиру АДРЕСА_1 в 2005 році на підставі усного договору з ОСОБА_5 , яка є донькою померлої ОСОБА_3 , за розпискою, якою вона сплатила 400 доларів США за майбутню купівлю цієї квартири. Однак ОСОБА_5 померла так і не оформила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Підтвердженням та доказами того, що вона з 2005 року проживає в зазначеній квартирі, відкрито користується цим житлом, сплачує комунальні послуги та не має іншого житла, погасила попередні борги ОСОБА_3 за комунальні послуги, замінила старі аварійні і відключені за борги комунікації, кілька разів робила ремонт, не має заборгованості за житлово-комунальні послуги, в процесі проживання укладала договори на житлово-комунальні послуги з 2005 року.
Зазначала, що на момент подання цього позову сплило 18 років після того, як вона заволоділа нерухомим майном, тобто цей позов вона подає через 15 років після спливу 3 річного строку позовної давності витребування у неї нерухомого майна з її володіння.
Позивачка просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернівської міської ради, за участю Павлоградської окружної прокуратури, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю – закрито.
Із зазначеним судовим рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду від 11.06.2025 року у справі №194/332/24 про закриття провадження.
Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не враховано всі обставини справи.
З грудня 2005 року до березня 2022 року позивачка безперервно проживала в квартирі, яка є предметом спору. У березні 2022 року, у зв`язку з воєнними діями, позивачка вимушено перебуває під тимчасовим захистом у Німеччині, але щороку приїжджає в Україну на кілька тижнів. Фактично ОСОБА_1 володіє квартирою майже 20 років.
Прокурор Павлоградської окружної прокуратури безпідставно стверджуючи, що ОСОБА_1 завжди знала, хто є власником квартири, не надав жодного доказу.
На думку позивачки, все викладене у рішенні по справі №194/25/22 ґрунтується на припущеннях прокурора та не відповідає дійсності, що суперечить не тільки чинному законодавству, а й здоровому глузду.
Про нетотожність даної справи свідчать різні обставини, а також використання різних фактів та доказів для обґрунтування вимог.
Відповідно до Указу Президента України №558/2025, яким 29 липня 2025 року було утворено Тернівську міську військову адміністрацію Павлоградського району Дніпропетровської області https://www.president.gov.ua/documents/5582025-55977, що по суті є новими обставинами та саме цей орган є правонаступником Тернівської міської ради та її виконавчого комітету. Таким чином, належним відповідачем у даній справі є Тернівська міська військова адміністрація Павлоградського району Дніпропетровської області.

Від керівника Павлоградської окружної прокуратури Кузьменка А.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просив залишити ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 року у справі №194/332/24 без змін, а скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Рішенням Тернівського міського суду від 12.10.2022 року у справі №194/25/22 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернівської міської ради про визнання права власності на вищезазначену квартиру за набувальною давністю.
Посилання ОСОБА_1 на будь-який інший більший строк, упродовж якого вона володіє спірним майном, не змінює той факт, що це володіння є недобросовісним, а отже даний спір вже був вирішений рішенням Тернівського міського суду від 12.10.2022 року у справі №194/25/22 між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Повторне звернення ОСОБА_1 до суду має ознаки зловживання правом на позов і створює надмірний тягар для відповідача – територіальної громади м. Тернівка в особі Тернівської міської ради, який полягає в обов`язку повторно доводити перед судом вже раніше встановлений і доведений факт для захисту свого права власності, що може повторюватись знову і знову, оскільки позивач може зазначати інший строк володіння майном, що не змінює факт недобросовісного володіння ним.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Савченко С.А. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор Дидюк Н.О., який діє в інтересах Тернівської міської ради, апеляційну скаргу не визнав, просив у її задоволенні відмовити. 
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі. 
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2022 року по справі №194/25/22 за позовом ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області, про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю, позивачці відмовлено у задоволенні позову.
Рішення набрало законної сили 26 січня 2023 року.
З рішення суду по справі №194/25/22 вбачається, що ОСОБА_1 13.01.2022 року звернулась до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області, про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у приватній власності ОСОБА_2 на підставі договору міни нерухомого майна від 14.10.1999 року, зареєстрованого на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний №10/5-НДТ. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіти від його імені не посвідчувалися. Після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №85/2003 рік від 13.05.2003 року на підставі заяви його сестри ОСОБА_3 , спадщина не видавалася, будь які документи в спадковій справі відсутні. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, спадщина не прийнята. Позивачка вселилася у квартиру АДРЕСА_1 в 2005 році на підставі усного договору з ОСОБА_5 , яка є донькою померлої ОСОБА_3 , за розпискою, якою вона сплатила 400 доларів США за майбутню купівлю цієї квартири. Однак ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 так і не оформила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Обґрунтовуючи та мотивуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2005 року вона проживає в зазначеній квартирі, відкрито користується цим житлом, сплачує комунальні послуги та не має іншого житла, погасила попередні борги за комунальні послуги, замінила старі аварійні і відключені за борги комунікації, кілька разів робила ремонт, не має заборгованості за житлово-комунальні послуги, в процесі проживання укладала договори на житлово-комунальні послуги з 2005 року, у зв`язку з чим і просила визнати за нею право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з набрання законної сили судовим рішенням між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»). 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Аналіз змісту пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №619/4837/21. 
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.
Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин..
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. 
Судом встановлено, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2022 року по справі №194/25/22 за позовом ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської обласної прокуратури, про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю, позивачці відмовлено у задоволенні позову.
З рішення суду по справі №194/25/22 вбачається, що ОСОБА_1 13.01.2022 року звернулась до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської обласної прокуратури, про визнання права власності на житлову квартиру за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у приватній власності ОСОБА_2 на підставі договору міни нерухомого майна від 14.10.1999 року, зареєстрованого на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний №10/5-НДТ. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіти від його імені не посвідчувалися. Після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №85/2003 рік від 13.05.2003 року на підставі заяви його сестри ОСОБА_3 , спадщина не видавалася, будь які документи в спадковій справі відсутні. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, спадщина не прийнята. Позивачка вселилася у квартиру АДРЕСА_1 в 2005 році на підставі усного договору з ОСОБА_5 , яка є донькою померлої ОСОБА_3 , за розпискою, якою вона сплатила 400 доларів США за майбутню купівлю цієї квартири. Однак ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 так і не оформила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Обґрунтовуючи та мотивуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2005 року вона проживає в зазначеній квартирі, відкрито користується цим житлом, сплачує комунальні послуги та не має іншого житла, погасила попередні борги за комунальні послуги, замінила старі аварійні і відключені за борги комунікації, кілька разів робила ремонт, не має заборгованості за житлово-комунальні послуги, в процесі проживання укладала договори на житлово-комунальні послуги з 2005 року, у зв`язку з чим і просила визнати за нею право власності на житлову квартиру 
АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.
Звертаючись із позовом до Тернівської міської ради у цій справі в лютому 2024 року, позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, обґрунтовуючи свій позов іншим періодом користування спірною квартирою, ніж досліджувався у справі №194/25/22.
Таким чином, інший період користування спірною квартирою свідчить про наявність іншої підстави позову, отже позови у справах №194/25/22 та №194/332/24 є відмінними. 
З огляду на наведене, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення – ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року про закриття провадження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не перевірив обставини справи, доводи позивачки щодо підстав позову та дійшов передчасного висновку про тотожність вказаних позовів та про наявність підстав для закриття провадження по справі в силу пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо помилкового закриття провадження у справі заслуговують на увагу.
Тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 379 ЦПК України і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року – скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Судді: