ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 р. 	Справа № 520/7915/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.07.25 по справі № 520/7915/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» 
про визнання протиправним та скасування рішення та спонукання до поновлення пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач , ГУ ПФУ в Харківській області, апелянт), третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» (далі- третя особи, ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС»), в якій просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 02.01.2025 №20470000238 щодо припинення йому виплати пенсії за віком на пільгових умовах, з підстав відсутності права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1); 
-зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області поновити нарахування та виплату йому пенсії за віком на пільгових умовах з 01.12.2024, з урахуванням індексації пенсії, проведеної з 01.03.2025, на підставі ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд не надав належної правової оцінки діям та рішенню відповідача, безпідставно вийшов за межі позовних вимог, надаючи перевагу на користь відповідача і здійснив невірну юридичну кваліфікацію спірним відносинам, незважаючи на дію такого принципу як jura novit curia («суд знає закони»).
Вказав, що суд повинен був надавати оцінку його доводам, зокрема, щодо наявності або відсутності права у підприємства відкликати уточнюючі довідки про особливий характер роботи в шкідливих умовах праці та наявності або відсутності права відповідача припиняти виплату йому пенсії з підстав відкликання цих довідок та скасування наказів про атестацію робочих місць. Суд не виконав свого процесуального обов`язку, чим порушив його право на доступ до правосуддя.
Зазначив, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 14.02.2019 у справі № 362/7962/15, від 26.06.2019 у справі № 442/5949/16-а, від 06.04.2020 у справі №359/7518/16-а, згідно з якими видача уточнюючої довідки передбачена чинним законодавством України і має на меті забезпечення права особи на отримання пенсії, оскільки відомості, які в ній зазначаються, стосуються конкретної особи щодо періоду її роботи і умов праці, у зв`язку з чим при її видачі юридичні особи, установи, організації керуються виключно тими відомостями, які містяться в первинних документах. Тобто, уточнююча довідка є офіційним документом, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 637, і роботодавець за правильність відомостей зазначених у ній несе відповідальність, у зв`язку з чим підприємство не може на власний розсуд відкликати або скасувати видану довідку.
На думку апелянта підприємство не мало права відкликати довідки про особливий характер його роботи, а відповідач не мав правових підстав припиняти виплату йому пенсії на підставі факту відкликання цих довідок підприємством.
Зазначив, що суд першої інстанції не врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду , зроблений у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, відповідно до якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі-Закон №1788-ХІІ). Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі, щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. 
Жодні причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови у зарахуванні йому відповідного стажу, оскільки особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або Списку №2, робоче місце якої підлягає атестації відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення такої атестації. Проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах. У зв`язку з наведеним, відповідач не мав правових підстав припиняти виплату пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності доказів проведення атестації. 
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства. Разом з тим, суд першої інстанції не виконав свого обв`язку, не дослідив накази підприємства про атестацію робочих місць.
Так, підприємство в зверненні (лист від 14.10.2024 №1-40/29-85) до пенсійного органа зазначило, що накази про атестацію скасовані оскільки атестація робочих місць на території РФ не проводилась тому, наказом № 103 від 30.09.2015 накази про атестацію робочих місць по умовам праці №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 були скасовані. 
Накази №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 “Про атестацію робочих місць по умовам праці” не визначали проведення атестації робочих місць на підприємстві та затвердження відповідної комісії для її проведення, цими наказами затверджувались результати атестації, яка була вже проведена НВО “ТУРБОАТОМ” в 1993-1996 роках, та її результати подовжувались на наступні 5 років, з підстав відсутності змін в умовах праці. Неможливо скасувати накази, які по підприємству взагалі не видавались. Крім того, директор ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС” своїм наказом не міг скасувати результати проведеної атестації НВО “ТУРБОАТОМ”, яка була затверджена його наказом №131-ОВ від 26.04.1993. Крім того, на підставі цих наказів по підприємству вівся табель обліку робочого часу працівників, які працювали в шкідливих умовах праці перебуваючи у відрядженнях на АЕС розташованих на території РФ. Облік робочого часу вівся на підставі довідок, виданих дирекцією АЕС. Таким чином, твердження підприємства, що вище зазначені накази про атестацію робочих місць по умовам праці не були виконані з підстав не допуску спеціалістів підприємства на режимні об`єкти РФ (АЕС), тому скасовані, є абсурдним.
Апелянт вказав, що до його трудової книжки внесені записи 8, 9 та 13, які підтверджують факти його роботи в шкідливих умовах праці і проведення підприємством атестації робочих місць. Ці записи не мають виправлень, жодних змін до них підприємством не вносилось. Разом з тим, наказом №64 від 29.12.1996 року було покладено обов`язок на працівників підприємства, відряджених на АЕС, отримувати у керівництва АЕС підтвердження виконання робіт із зазначенням часу зайнятості в особливо шкідливих умовах праці. На виконання цього наказу підприємства, позивач, перебуваючи у відрядженнях, отримував від керівництва Курської АЕС та Ленінградської АЕС за період з 2008 по 2020 роки відповідні довідки та надавав їх підприємству для ведення обліку робочого часу в особливо шкідливих умовах праці.
Перші екземпляри довідок знаходяться у підприємства, які є первинними документами для обліку його робочого часу в особливо шкідливих умовах праці та виплати заробітної плати та компенсацій. Ці довідки також підтверджують, що під час перебування у відрядженнях на території РФ на АЕС, він виконував свої посадові обв`язки в особливо шкідливих умовах праці, а також підтверджують період виконання цих робіт. Вказані письмові докази та обставини, які в них викладені, не спростовані належними доказами ані відповідачем, ані підприємством, та підтверджують той факт, що атестація робочих місць була проведена вперше в 1993 -1996 роках, дія якої продовжувалась на кожні наступні 5 років наказами по підприємству, з підстав того, що умови праці працівників залишались без змін, про що були внесені відповідні записи до трудової книжки. Також цими наказами по підприємству затверджувався оновлений Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад, які працюють в особливо шкідливих умовах праці.
Апелянт зазначив, що питання пенсійного забезпечення регулювалися на момент набуття ним страхового стажу двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), згідно зі статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якої вони проживають. Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації. Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. На підставі наведених норм права, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023. Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023. Отже, з огляду на вищезазначені наслідки припинення дії міжнародного договору України, денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в ході її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом №240/94-ВР від 10.11.1994, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів. Лише 01.12.2022 прийнято Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" №2783-ІХ (далі - Закон №2783-IX).
Зважаючи на наведене, апелянт вказав, що уточнюючи довідки від 20.04.2017 були видані на території РФ у 2017 році, на підтвердження його роботи в особливо шкідливих умовах, є офіційним документом для зарахування пільгового стажу та підлягали прийняттю на території України без спеціального посвідчення. Він не був штатним працівником філій АТ “Концерн Росенергоатом”, виконуючи свої посадові обов`язки передбачені трудовим договором ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС”, працював на Ленінградській та Курській АЕС на підставі наказів підприємства про його відрядження. Отже, місце його постійної роботи - ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС ”, тому відповідальність за облік робочого часу в шкідливих умовах праці (спеціального стажу) покладено на підприємство, в штат якого прийнятий працівник. Таким чином, уточнюючи довідки 2017 року, які видані філіями АТ “Концерн Росенергоатом”, видавались для підтвердження його спеціального стажу по Списку №1 - робота в особливо шкідливих умовах праці.
Апелянт зазначив, що він працював в особливо шкідливих умовах праці, перебуваючи у відрядженнях на території РФ і ця робота передбачена Списками №1, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 за №10, від 11.03.1994 за №162, від 16.01.2003 за №36, які були чинні на період його роботи. Крім того, його робота, передбачена Списком №1 виробництв, робіт, професій була підтверджена довідками виданими ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС”, філіями АТ “Концерн Росенергоатом” про роботу в особливо шкідливих умовах праці, наказами про атестацію робочих місць умовам праці, а також іншими документами, доданими до матеріалів адміністративного позову, та які містяться у його пенсійній справі .
Апелянт звернув увагу, що у рішенні від 02.01.2025 №204750000238 відповідачем не конкретизовано обставин, що слугували підставою для припинення виплати йому пенсії, відсутнє посилання на норму закону, якою передбачено припинення виплати пенсії за наявності настання відповідних обставин.
Факт скасування наказів про атестацію робочих місць та факт відкликання ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС” довідок про особливий характер роботи не дає правових підстав для відповідача приймати рішення про припинення виплати пенсії на підставі лише звернення підприємства, оскільки відповідачем у межах визначених законодавством повноважень, не перевірено достовірність зазначеної інформації щодо підстав, які слугували для відкликання довідок про особливий характер його роботи. Положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058-IV) містять вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії, серед яких відсутня така підстава як відсутність необхідного пільгового стажу, у зв`язку з відкликанням довідки підприємством та скасуванням наказів про атестацію робочих місць.
Таким чином, приймаючи оскаржене рішення, відповідач ухилився від обов`язку здійснити додаткову перевірку ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС” щодо відомостей зазначених у довідках про особливий характер його роботи та щодо проведення атестації робочих місць. Отже, не доведено належними і допустимими доказами (наприклад: акт перевірки), що пенсія за віком на пільгових умовах була призначена йому на підставі документів, які містять недостовірні відомості.
Отже, спірне рішення відповідача про припинення виплати йому пенсії прийняте за відсутності передбачених законом підстав , чим порушено право на пенсійне забезпечення.
Апелянт звернув увагу, що в матеріалах справи наявні Індивідуальні відомості про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ за формою ОК-5, відповідно до якої за нього, як за найманого робітника, страхувальником у спірний період вносилися страхові внески, а саме: за період з 1998 року по 07.08.2023. Індивідуальні відомості також містять відомості по спеціальному стажу позивача за кодом ЗП3013А1 (код підстав для обліку спецстажу працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці).
Апелянт зазначив, що підставою для прийняття ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС” заднім числом наказу №103 від 30.09.2015 про скасування наказів про атестацію робочих місць і відкликання довідок про особливий характер його роботи слугувало небажання нести витрати підприємством на виплату та доставку пенсії, призначеної йому на пільгових умовах, оскільки він звільнився з підприємства в серпні 2023 року.
У провадженні Харківського окружного адміністративного суду на розгляді перебувало дві справи №520/28427/24 (провадження у справі відкрито 18.10.2024, рішення прийнято 06.05.2025) та №520/33671/24 (провадження у справі відкрито 12.12.2024, рішення прийнято 13.05.2025) про стягнення з ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС” заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у яких ухвалено рішення на користь ГУ ПФУ в Харківській області. Проаналізувавши зміст рішень суду у цих справах за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено, що обґрунтовуючи свої вимоги, ГУ ПФУ в Харківській області доводило правомірність призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1), що стало підставою для стягнення з ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС” заборгованості фактичних витрат зі сплати йому пенсії.
Вважає що, своїми діями ГУ ПФУ в Харківській області підтвердило, що він має право на пенсію за віком на пільгових умовах, яка була йому призначена з 10.08.2017 правомірно. Ухвалюючи рішення у цих справах, суд дійшов до висновку, що він має право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до довідок, підтверджуючи наявність трудового стажу для призначення пенсій на пільгових умовах, які містяться в матеріалах справи.
Факт звільнення з підприємства з 07.08.2023 та звернення ГУ ПФУ в Харківській області до суду, стали підставою для виникнення фальсифікованого, на думку апелянта, наказу №103 від 30.09.2015 про скасування наказів про атестацію робочих місць, який підписано заднім числом, і відкликання довідок про особливий характер його роботи з метою уникнення обов`язку по відшкодуванню витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку йому пенсії, призначеної на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV.
Апелянт також звернув увагу, що наказ №103 від 30.09.2015 ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» містить підписи посадових осіб : директора Е.В. Асташенкова, головного бухгалтера О.Е. Пироженко та голови профспілки Е.Я. Кузнецової. Згідно з поясненнями ОСОБА_2 , які були викладені у нотаріально посвідченій заяві від 23.01.2025 (зареєстровано в реєстрі №268 приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В.), вона займала посаду на підприємстві з 01.07.1993 по 13.12.2023. За період з 2012 по 2019 рік ОСОБА_3 обіймала посаду голови професійного комітету на підприємстві. Наказ під номером 103 від 30 вересня 2015 року не було підписано нею особисто, оскільки у вказаний період з 28 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року вона перебувала за межами території України, що підтверджено відповідними відмітками у її паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 . Отже, наказ №103 від 30 вересня 2015 року, виданий ТОВ “НВП “ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС”, на думку апелянта, викликає сумнів, є недостовірним, що підтверджується колишнім працівником підприємства - ОСОБА_2 . 
Отже, дії відповідача про зупинення виплати пенсії з 01.12.2024 та прийняття неправомірного рішення від 02.01.2025 про припинення виплати йому пенсії, з підстав відсутності у нього права на пенсію, відбуваються після звернення відповідача з позовною заявою до підприємства про стягнення заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, і в цих справах відповідач довів перед судом першої інстанції факт правомірності призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1).
Апелянт зазначив, що ані він, ані інші працівники не були ознайомлені з наказом №103 від 30.09.2015 про скасування дії наказів: №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006, №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць».
Вказуючи на безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що здійснюючи трудову діяльність після 2014 року на території РФ у сфері атомної енергетики, що має стратегічне значення для економіки та обороноздатності держави, позивач фактично сприяв економічним інтересам держави-агресора, апелянт зазначив наступне. Він не був ФОП, а був найманим працівником та з 1990 року проходив свою трудову діяльність на підприємствах, що були зареєстровані на території України, виконував роботу в особливо шкідливих умовах праці, перебуваючи у відрядженнях згідно з наказами підприємства про відрядження.
Згідно з законодавством України в бюджет України із його заробітної плати відраховувались податки і збори (військовий збір, податок з доходів фізичної особи) та підприємством, який є платником соціального внеску, сплачувались страхові внески, які нараховувались на його заробітну плату.
Апелянт зазначив, що суд також не врахував, що агресія почалась з 2014 року, а він вже мав/ набув більше 12 років пільгового стажу (робота за Списком №1) до 2014 року. Також Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинна як для України, так і для РФ в періоди його роботи. А те, що 24.02.2022 країна- агресор РФ напала на Україну, не може нівелювати право особи, в даному випадку його право на справедливе пенсійне забезпечення. 
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Третя особа ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» надала відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість судового рішення, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 - без змін.
Позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод (договорів). Зі змісту статті 6 Угоди від 13.03.1992 вбачається, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується: - трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав; - трудовий стаж, набутий на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Апелянт зазначив, що відповідачем протиправно припинено виплату йому пенсії з підстав, не передбачених ст.49 Закону №1058-ІV. При цьому він не оскаржує дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії, оскільки пенсія йому була призначена ще в 2017 році, а тому це питання не є спірним у цій справі. Також він не оскаржує дії відповідача про не зарахування йому пільгового стажу роботи в особливо шкідливих умовах праці, оскільки при призначені йому пільговий пенсії відповідачем був врахований весь стаж роботи в особливо шкідливих умовах праці, а тому також не є спірним у цій справі. З підстав наведеного вважав, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, захищаючи інтереси відповідача.
Вказав про хибність висновку третьої особи, що підприємство має право відкликати уточнюючі довідки, які були видані працівнику для оформлення пенсії, оскільки Верховний Суд неодноразово надавав свій правовий висновок щодо застосування норм права з цього питання.
Щодо посилання підприємства на індивідуальну консультацію Мінсоцполітики апелянт зазначив, що така консультація носить рекомендаційний характер і не відноситься до джерел права. Крім того, підприємством не доведено, що ця індивідуальна консультація стосується його трудової діяльності.
Вказав, що доводи директора підприємства про те, що підприємству стало відомо про оформлення його пенсії лише в 2024 році є умисними та суперечать його діям.
Зазначив, що підприємством не спростовано, що в трудовій книжці містяться записи про його роботу в особливо шкідливих умовах праці. Ці записи були внесені на підставі наказів про атестацію робочих місць. Отже, трудовою книжкою підтверджується те, що він постійно був зайнятий на роботах в умовах радіаційної шкідливості. Посилання директора підприємства на те, що його постійне місцем роботи фактично знаходилось на території іншої країни – за межами правового регулювання України також є хибним. Матеріалами справи підтверджується, що він перебував у трудових відносинах з підприємством і його робоче місце визначено за місцем знаходження підприємства. В матеріалах справи відсутній наказ підприємства про визначення постійного місця його роботи на АЕС (Росія). За довідками, які видані філіями АТ «Концерн Росенергоатом», на атомних станціях він виконував роботу в особливо шкідливих умовах праці повний робочий день, перебуваючи у відрядженнях згідно з наказами підприємства.
Звернув увагу, що атестація робочих місць умов праці була проведена НПО «Турбоатом» та підприємством, і на підставі її результатів кожні 5 років наказом по підприємству затверджували оновлені переліки робочих місць, професій та посад, працівникам яких при відрядженні АЕС підтверджено право на пільги та компенсації, передбачені законодавством, на підставі відсутності зміни умов праці. При цьому, матеріали справи не містять ані наказів про призначення атестаційної комісії по підприємству для проведення атестації, ані протоколів атестаційної комісії, ані наказів про затвердження результатів проведеної атестації. З чого слідує, що наказ №103 від 30.09.2015 не може скасувати те, що цими наказами не регулювалось. Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, в яких зазначено, що не проведення атестації робочого місця не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Закон не містить підстав для звільнення роботодавця, який використовую працю найманих працівників у важких і шкідливих умовах праці, від проведення атестації цих робочих місць.
Щодо висловлювань директора Асташенкова Є.В. про посадові обов`язки ОСОБА_1 та безпечність його робочого місця, апелянт зазначив наступне. В пункті 2.6 посадової інструкції зазначено, що він відповідного до його посади він повинен здійснювати контроль за дотриманням технології та умов виробництва монтажних, пусконалагоджувальних та ремонтних робіт в машинних залах теплових та атомних електростанцій, в т.ч. машзалах Ленінградської, Курської та Смоленської АЕС з реакторами РБМК, в зоні іонізуючого випромінювання, в повному обсязі, передбаченого технічною та договірною документацією. Аналогічне передбачено в пунктах 2.9 та 2.13 посадової інструкції. Також в матеріалах справи містяться довідки, які отримувало підприємство від Курської АС та Ленінградської АС про його роботу в зоні іонізуючого випромінювання, що підтверджує його роботу в шкідливих умовах праці та те, що він під час виконання робіт на АС отримував дози випромінювання, які не перевищують максимально допустимий рівень. Норми радіаційної безпеки України (НРБУ-97) дають визначення максимально допустимої річної межі дози випромінювання для працівників. Стверджував, що служба радіаційної безпеки АС постійно направляла на підприємство довідки про дози випромінювання персоналу, але підприємство надало ці довідки (поквартальні) суду вибірково, тільки за 2015-2016 роки по Ленінградській АС, враховуючи, що він працював на АС з 1992 року. Таким чином, підприємство скрило інформацію про дози випромінювання за інші періоди його роботи. Крім того, не доведено, що директор Асташенков Є.В. є атестованим спеціалістом в області радіаційної безпеки щоб надавати висновки про безпечність дози опромінювання.
Отже, на думку апелянта, доводи ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» не обґрунтовані, не підтверджені доказами, ґрунтуються на його припущеннях та домислах.
Також посилався на практику Верховного Суду викладену у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а та від 20.07.2020 у справі № 174/421/17 (2-а/174/64/2017).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1) відповідно до Закону 1058-IV.
Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.04.1990, ОСОБА_1 працював на наступних посадах:
03.04.1990- прийнятий в управління фірмового обслуговування шеф-інженером на «Харківському турбінному заводі імені С.М. Кірова» (наказ №66 від 03.04.1990, запис 2);
01.04.1991- переведений там же шефінженером 3 категорії (наказ №21 від 30.04.1991);
01.01.1993- переведений до ДНВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» у складі НВО «ТУРБОАТОМ» у зв`язку з реорганізацією управління фірмового обслуговування шефінженером 3 категорії (наказ 15 від 15.07.1992, запис 4);
запис № 4 змінено , виклавши його у наступній редакції : 31.12.1992 звільнений за переведенням до Державного науково-виробничого підприємства «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» за п.5 ст.36 КЗпП України відповідно до наказу №206-ОВ від 24.08.2013;
01.07.1993- переведений там же шефінженером 2 категорії (наказ №514 від 01.07.1993, запис 5);
19.12.1995- відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» державне науково-виробниче підприємство «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» перетворено в Закрите акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» (розпорядження Фрунзенського РВК м.Харків №1189 від 19.12.1995, запис 6);
20.12.1995-переведений до АТ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» шефінженером ІІ категорії (наказ №15 від 20.12.1995, запис 7);
29.12.1996- шефінженер ІІ категорії, що постійно зайнятий на експлуатації, ремонті та налагодженні технологічного обладнання, вентиляції, систем управління, приладів технологічного та радіаційного контролю, на роботах з виведення з експлуатації атомних реакторів різного призначення та атомних станцій в умовах радіаційної шкідливості (Список №1, розділ ХХІV, підрозділ 6, позиція 24.6-1, код 12406000-17541) (наказ №64 від 29.121996, запис 8);
28.12.2001- в період відрядження на Курську АЕС виконував роботи на робочому місці, що включено до «Переліку робочих місць, професій та посад, працівникам яких під час відрядження на АЕС підтверджено право на пільги та компенсацію, що передбачені законодавством» (наказ №70 від 28.12.2001, запис 9);
01.11.2006- переведений там же інженером ( шефінженер з монтажу та ремонту турбінного обладнання) І категорії (наказ №15 від 01.11.2006, запис 10);
10.06.2010-переведений там же провідним інженером (провідним шефінженером з монтажу та ремонту турбінного обладнання) (наказ № 55 від 10.06.2010, запис 11);
28.07.2011-перерведений до ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» провідним інженером (провідним шефінженером з монтажу та ремонту турбінного обладнання) у зв`язку з реорганізацією ЗАТ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» шляхом його перетворення в ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» (наказ №2 від 28.07.2011, запис 12);
29.12.2006- в період відрядження на Курську АЕС виконував роботи на робочому місці , що включено до «Переліку робочих місць, професій та посад, працівникам яких під час відрядження на АЕС підтверджено право на пільги та компенсацію, що передбачені законодавством» ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» (наказ №107 від 29.12.2006, запис 13);
28.08.2013- доповнено записом під №4а 01.01.1993 прийнятий за переведенням до ДНВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» шефінженером 3 категорії (наказ №95 від 28.08.2013, запис 14);
07.08.2023 - звільнено за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України (наказ 40 від 07.08.2023, запис 15) (а.с.14-17).
Пенсію за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1) позивачу було призначено з 10.08.2017 на підставі його заяви про призначення пенсії від 07.11.2017 та доданих до неї документів, зокрема, копії трудової книжки, копій довідок ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи та умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії та копій наказів №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць».
28.10.2024 до ГУ ПФУ в Харківській області надійшов лист ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» від 14.10.2024 №1-40/29-85, яким підприємство повідомило, що накази №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць» скасовані згідно з наказом №103 від 30.09.2015 (вих. №44735/8 від 28.10.2024). Також повідомлено, що довідки №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи ОСОБА_1 були видані помилково, оскільки з причин, які не залежать від підприємства, атестація робочих місць на території РФ не проводилася, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 «Про затвердження Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці». У зв`язку з цим, ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» вказані довідки №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи ОСОБА_1 відкликало (а.с.26).
Відповідно до наказу ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» №103 від 30.09.2015 згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (постанова КМУ №442 від 01.08.1992) санітарно-гігієнічні фактори виробничого середовища повинні перевірятись санітарними лабораторіями організацій, атестованих органами Держпотребстандарта та МОЗ України. Отримання допуску від ФСБ на режимні підприємства Російської Федерації (атомні електростанції з реакторами РБМК) для українських спеціалістів з апаратурою було неможливим. Враховуючи, що накази №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 за цією причиною не були виконані, а також на підставі роз`яснень у листі Мінсоцполітики України від 27.11.2013 №143/13/82-13 була скасована дія наказів №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць» (а.с.27).
У зв`язку з надходженням листа ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» від 14.10.2024 №1-40/29-85 з 01 грудня 2024 року було призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 .
19.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою, в якій просив повідомити, на якій підставі йому не виплачується пенсія (а.с.21).
Листами від 25.12.2024 №2000-0307-8/224224 та від 31.12.2024 №37622-40562/К-04/8-2000/24 ГУ ПФУ в Харківській області було повідомлено позивачу , що виплату пенсії було призупинено з 01.12.2024 у зв`язку із відкликанням ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» довідок №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер його роботи та скасуванням наказів №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць» (а.с.30-31).
29.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою, в якій просив поновити виплату йому пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах (робота за Списком №1) відповідно до Закону №1058-ІV. В разі відмови просив надати йому копію рішення про припинення виплати пенсії із зазначенням підстав, перелік яких закріплено в ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV.
11.02.2025 відповідач листом №2000-0307-8/23405 надіслав ОСОБА_1 копію рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 02.01.2025 №204750000238 про відсутність у нього права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1) відповідно до Закону №1058-ІV. Як вбачається з цього рішення, відповідач зазначив, що листом від 14.10.2024 №1-40/29-85 ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» (вх.№44735/8 від 28.10.2024) повідомлено ГУ ПФУ в Харківській області про те , що накази №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць» скасовані відповідно до наказу №103 від 30.09.2015. Також було повідомлено, що довідки №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи ОСОБА_1 відкликано (а.с.32 зворот).
Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідач правильно урахував, що у зв`язку із відкликанням ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» довідок №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи ОСОБА_1 , а також у зв`язку з тим, що норми національного акта права України з приводу умов на наслідків роботи за Списком №1 не поширюють дію на територію Російської Федерації, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1).
Суд зазначив, що періоди роботи на території іноземних держав, зокрема , Російської Федерації, не можуть бути враховані для цілей призначення пільгової пенсії, оскільки такі роботи не підпадають під державний контроль України, і відповідність умов праці вимогам Списків №1 або №2 не може бути об`єктивно перевірена. Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що умови праці на відповідному об`єкті в Російській Федерації відповідали критеріям шкідливості та небезпечності, встановленим українським законодавством для включення до Списку №1. 
Вказав, що національні акти права України (у тому числі і в частині Списку №1) не поширюють дію на територію Російської Федерації, а тому виконання громадянином функцій найманого працівника на території Російської Федерації після події набуття Україною правового статусу незалежної Держави (24.08.1991) не підлягає включенню до спеціального стажу саме на пільгових умовах.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За правилами частини 1 статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Абзацом другим пункту 16 розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону №1058-ІV встановлено, що Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Пунктом а) статті 13 Закону №1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону №1788-ХІІ).
На підставі вищевказаної норми Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі-Порядок №637).
Пунктом 1 цього Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами абзацу 1 пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Спірні правовідносини унормовані й Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі-Порядок №442).
Пунктом 1, абзацом першим, другим пункту 4, пунктами 8-10 Порядку №442 встановлено наступне.
Атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації .
Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, 
пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та 
організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків 
виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких 
дає право на пенсію за віком на пільгових умовах..
Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі- Порядок №383).
Згідно з пунктом 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних 
посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до 
Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці 
за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення 
атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1,2).
Під час роботи позивача у спірний період були чинними :
-Список №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР 26.01.1991 №10;
- Список №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162;
-Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.
Колегією суддів встановлено, що пенсію за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1) позивачу було призначено з 10.08.2017 на підставі заяви про призначення пенсії від 07.11.2017 та доданих до неї документів, зокрема, довідок №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи та наказів №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць», які видані ТОВ «НВП «Турбоенергосервіс». 
Відповідно до довідки 05.05.2017 №1-40/29-155 ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» провідним шефінженером з монтажу та ремонту турбінного обладнання з 01.01.1993; перебуваючи у відрядженнях з 1992 по 2008 рік на Курській атомній електростанції (Росія) здійснював технічне керівництво ремонтними, налагоджувальними роботами, а також контроль за станом турбін під час їх експлуатації. Виконуючи зазначені роботи, він постійно та безпосередньо працював повний робочий день в особливо шкідливих умовах праці ( в машинному залі АЕС) в зоні іонізуючих випромінювань. Роботи відповідають вимогам списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 та надають ОСОБА_1 право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників , що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», розділ ХХІV «Атомні енергетика та промисловість», шифр 12400000, пункт 6, код робіт 12406000-17541, відповідно до Списку №1, затвердженому постановою КМУ №162 від 11.03.1994 (розділ ХХІV, підрозділ 6, позиція 24.6.1, код 12406000-17541) та постановою КМУ №36 від 16.01.2003 (розділ ХХІІ, п.1, п.п.22.1-1Б). Підстава видачі довідки: довідка Філії АТ "Концерн Росенергоатом" "Курська атомна станція" від 20.04.2017, наказ "Про внесення змін в трудові книжки працівників підприємства" №95 від 28.08.2013, накази про відрядження ОСОБА_1 на Курську АЕС, відомості про нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу.
Згідно з довідкою від 05.05.2017 №1-40/29-156 ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» провідним шефінженером з монтажу та ремонту турбінного обладнання з 01.01.1993; перебуваючи у відрядженнях з 2009 по 2016 рік на Ленінградській атомній електростанції (Росія) здійснював за договорами між Ленінградською АЕС та ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» технічне керівництво ремонтними, налагоджувальними роботами, а також контроль за станом турбін під час їх експлуатації. Виконуючи зазначені роботи, він постійно та безпосередньо працював повний робочий день в особливо шкідливих умовах праці ( в машинному залі АЕС) в зоні іонізуючих випромінювань. Роботи відповідають вимогам списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 та надають ОСОБА_1 право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників , що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», розділ ХХІV «Атомні енергетика та промисловість», шифр 12400000, пункт 6, код робіт 12406000-17541, відповідно до Списку №1, затвердженому постановою КМУ №162 від 11.03.1994 (розділ ХХІV, підрозділ 6, позиція 24.6.1, код 12406000-17541) та постановою КМУ №36 від 16.01.2003 (розділ ХХІІ, п.1, п.п.22.1-1Б). Підстава видачі довідки: довідка філії АТ "Концерн Росэнергоатом" "Ленинградська атомна станція" від 20.04.2017, наказ "Про внесення змін в трудові книжки працівників підприємства" №95 від 28.08.2013, накази про відрядження ОСОБА_4 на Ленінградську АЕС, відомості про нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу.
Отже, відповідач, призначаючи позивачу пенсію за віком на пільгових умовах у 2017 році, визнав за ним право на таку. Тобто між сторонами був відсутній спір щодо неврахування позивачу пільгового стажу роботи в особливо шкідливих умовах праці.
Проте, починаючи з 01 грудня 2024 року, ГУ ПФУ в Харківській області було припинено виплату ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах (робота за Списком №1).
Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 02.01.2025 №204750000238 у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1) відповідно до Закону №1058-ІV. В основу цього рішення покладено лист від 14.10.2024 №1-40/29-85 ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» , яким ГУ ПФУ в Харківській області повідомлено про те , що накази №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006 та №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць» скасовані відповідно до наказу №103 від 30.09.2015. Також цим листом було повідомлено, що довідки №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи ОСОБА_1 відкликано.
ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» відкликані довідки про особливий характер роботи ОСОБА_1 на підставі скасування наказів про атестацію робочих місць з підстав неможливості проведення атестації робочих місць умовам праці на території Російської Федерації у 2015 році. Разом з тим, пенсія на пільгових умовах була призначена позивачу у 2017 році.
Статтею 47 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин"; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 
4-1) у разі не проходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Колегією суддів встановлено, що підставою для припинення виплати позивачу раніше призначеної пенсії було скасування наказів про атестацію робочих місць наказом ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» від 30.09.2015 №103 та відкликання підприємством довідок про особливий характер роботи ОСОБА_5 , які, на думку підприємства, були видані помилково, оскільки з причин, які не залежать від підприємства, атестація робочих місць на території РФ не проводилася, як це передбачено Порядком №442.
При цьому, у своєму рішенні відповідачем не конкретизовано передбачену положеннями Закону №1058-ІV підставу для припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з посиланням на відповідну норму права.
У той же час, положення статті 49 Закону №1058-IV не містять такої підстави для припинення особі виплати пенсії, як відкликання підприємством довідок про особливий характер роботи та скасування наказів про атестацію робочих місць.
Колегія суддів зазначає, що у випадку виникнення сумніву щодо достовірності відомостей про умови роботи особи, яка претендує на отримання пенсії, чи правильності нарахування пенсії, згідно з частиною 1 статті 101 Закону №1788-XII, підпунктом 6 пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ 22.12.2014 №28-2, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі; Головне управління Фонду має право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
У спірному випадку пенсійним органом у межах визначених законодавством повноважень не перевірено достовірність зазначеної ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» у листі від 14.10.2024 №1-40/29-85 інформації щодо підстав, які слугували для відкликання довідок №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи ОСОБА_1 та підстав скасування наказів №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006, №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць», на підставі яких позивачу у 2017 році була призначена пенсія за віком на пільгових умовах.
Щодо доводу апеляції про відсутність у підприємства права відкликати уточнюючі довідки, які були видані позивачу для оформлення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів звертає увагу на те, що видача уточнюючої довідки передбачена чинним законодавством України і має на меті забезпечення права особи на отримання пенсії, оскільки відомості, які в ній зазначаються, стосуються конкретної особи щодо періоду її роботи і умов праці, у зв`язку з чим при її видачі юридичні особи, установи, організації керуються виключно тими відомостями, які містяться в первинних документах. Тобто, уточнююча довідка є офіційним документом, форма якої затверджена Порядком №637, і роботодавець за правильність відомостей зазначених у ній несе відповідальність, у зв`язку з чим підприємство не може на власний розсуд відкликати або скасовувати видану довідку.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.02.2019 у справі №362/7962/15, від 26.06.2019 у справі №442/5949/16-а, від 06.04.2020 у справі №359/7518/16-а.
Щодо доводу апеляції про право особи на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за відсутності доказів проведення атестації робочого місця колегія суддів зазначає наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі-Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з 
пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з 
профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, 
організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до пунктів 3- 4 частини 1 статті 29 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника, в тому числі, про права та обов`язки, умови праці; наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис.
Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу..
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» ( далі -Закон №2694-ХІІ) працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього – поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів висновує, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII – «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тобто, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, колегія суддів вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, на який посилався апелянт.
Таким чином, жодні причини з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови у зарахуванні відповідного стажу позивачу , оскільки особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або Списку №2, робоче місце якої підлягає атестації відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (поноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення такої атестації. Проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача, яка підтверджує факт його роботи у шкідливих умовах праці і проведення атестації робочих місць, а саме: записи №8, №9, №13. Вказані записи не мають виправлень, жодні зміни до них не вносились.
Автентичність записів у трудовій книжці позивача у спірні періоди відповідачем не оспорюється. Трудова книжка позивача містить усі належним чином внесені записи про його роботу у спірні періоди, такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ані виправлень/підтирань, ані інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.
Крім того, в порушення вимог чинного законодавства , відповідачем не перевірена достовірність зазначеної ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» у листі від 14.10.2024 №1-40/29-85 інформації щодо підстав, які слугували для відкликання довідок №1-40/29-155 та №1-40/29-156 від 05.05.2017 про особливий характер роботи ОСОБА_1 та підстав скасування наказів №64 від 29.12.1996, №70 від 28.12.2001, №107 від 29.12.2006, №59 від 27.12.2011 «Про атестацію робочих місць», на підставі яких позивачу у 2017 році була призначена пенсія за віком на пільгових умовах.
У зв`язку з наведеним, колегія судді не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність рішення відповідача про відсутність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах (робота за Списком №1) відповідно до Закону №1058-ІV та припинення її виплати.
Колегія суддів також вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що виконання громадянином функцій найманого працівника на території Російської Федерації після події набуття Україною правового статусу незалежної держави (24.08.1991) не підлягає включенню до спеціального стажу на пільгових умовах, виходячи з наступного.
По-перше, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 основним місцем його роботи було ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» (Україна) , а в період з 1992 року по 2008 рік він знаходився у відрядженні на Курській АЕС, в період з 2009 по 2016 рік- у відрядженні на Ленінградській АЕС, де виконував технічне керівництво ремонтними та налагоджувальними роботами, а також здійснював контроль за станом експлуатації турбін в зоні іонізуючого випромінювання (машинному залі АЕС), що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками філії АТ «Концерн Росенергоатом» «Курська атомна станція» від 20.11.2017 №306-1-13/1102 та філії АТ «Концерн Росенергоатом» «Ленінградська атомна станція» від 30.11.2017 №9/ф09/01/28791, та не заперечувалось ані відповідачем , ані третьою особою.
По-друге , відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (втратила чинність 04.07.2023) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 (дію зупинено у відносинах України з Російською Федерацією 25.07.2023) підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають. 
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Таким чином, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше, ніж 30.05.2023.
У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Отже, незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди до її розірвання, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).
Так само не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі Російської Федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
Колегія суддів висновує, що денонсація Угоди від 13.03.1992, Угоди від 14.01.1993 у відносинах із Російською Федерацією, а також зупинення дії та вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 у відносинах із Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.
Колегія суддів наголошує, що закон не має зворотної дії в часі. Перебуваючи у відрядженні за межами України на території Російської Федерації, позивач мав легітимні очікування щодо свого пенсійного забезпечення відповідно до означених вище Угод.
Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зробленим ним у постанові від 28.01.2025 у справі №620/3530/22.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Таким чином, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Колегія суддів вважає, що наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивача та інші письмові документи, що підтверджують його роботу у спірний період у шкідливих умовах праці в зоні іонізуючого випромінювання, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 02.01.2025 про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1) відповідно до Закону №1058-ІV, тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову: про визнання протиправним та скасування спірного рішення пенсійного органу та зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 01.12.2024.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату йому пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням індексації пенсії , проведеної з 01.03.2025 на підставі ст.42 Закону №1058-ІV та постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році»(далі-Постанова №209) , колегія суддів вважає їх передчасними, такими, що заявлені на майбутнє, оскільки наразі право позивача на виплату індексації, передбаченої Постановою №209, не порушено, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі № 520/7915/25 - скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.01.2025 №204750000238 щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списком №1). 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 01.12.2024.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк