КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року № 320/22779/25
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Берріленд» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
в с т а н о в и в: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Берріленд» звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 16.04.2025 №16289/0901. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 29.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю податкового повідомлення – рішення від 16.04.2025 №16289/0901.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує.
На підставі ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено з наступних підстав. 
З матеріалів справи судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Київській області у період з 18.03.2025 по 26.03.2025 згідно направлень від 18.03.2025 №2884/10-36-09, №2885/10-36-09 та у відповідності до наказу від 17.03.2025 №1078-п проведено фактичну перевірку ТОВ «Берріленд» за адресою: вул. Травнева, буд. 1, с. Макарівська Буда, Макарівський район, Київська область, за результатами якої 27.03.2025 складено акт про результати фактичної перевірки №15632/10-36-09-00-10/41205941.
Під час перевірки встановлено, що в офісному та виробничому приміщенні, які розташовані за адресою: Київська область, Макарiвський район, с. Макарівська Буда, вулиця Травнева, буд. 1, ТОВ «Берріленд» здійснює господарську діяльність з виробництва алкогольних напоїв (сидр і перрі) відповідно до ліцензії на право виробництва алкогольних напоїв від 03.10.2018 № 990108201800060 термін дії – з 03.10.2018 до 03.10.2023.
Виробництво здійснюється на обладнанні, яке на праві власності належить ТОВ «Берріленд».
Державна реєстрація потужності здійснено Макарівським районним управлінням Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області за номером r-UA-10-24-295. Приміщення виробничої діяльності та склад-магазин орендується у ОСОБА_1 згідно договору оренди від 05.08.2018, термін оренди пролонговано на 2025 рік.
ТОВ «Берріленд» здійснив черговий платіж 03.10.2023 (платіжне доручення № 2137) на суму 780 грн. за ліцензію на право виробництва алкогольних напоїв від 03.10.2018 №990108201800060 термін дії - з 03.10.2018 до 03.10.2023.
Відповідно до вимог пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового спиртових дистилятів, біоетанолу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями) (далі – Закон № 3817) дана ліцензія була продовжена до 03.10.2024.
ТОВ «Берріленд» до 01.11.2024 не подав заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (виробництво алкогольних напоїв), тому в період з 03.10.2024 по 18.03.2025 здійснювалась господарська діяльність без наявності ліцензії на право виробництва алкогольних напоїв.
У ході перевірки представнику підприємства вручено під підпис запити про надання пояснень та документів від 18.03.2025 б/н, та надання інформації щодо обсягів виробництва алкогольних напоїв за період з 03.10.2024 по 18.03.2025. 
Так, за результатами проведеної перевірки наявних бухгалтерських документів, наданої відповіді на запити від 21.03.2025 № 22 встановлено, що за період з 03.10.2024 по 18.03.2025 ТОВ «Берріленд» здійснювало виробництво алкогольних напоїв на загальну суму 1 328 528,05 грн. в кількості 18 003, 96 л. (напої медові в кількості 3192л., та сидр в кількості 14811, 96 л.) без наявності відповідної ліцензії.
Таким чином, за результатами перевірки встановлено порушення позивачем норм частини 10 статті 3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового спиртових дистилятів, біоетанолу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» від 18.06.2024 № 3817-ІХ (далі по тексту – Закон № 3817-ІХ), а саме: виробництво алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії. 
На підставі встановленого порушення відповідачем 16.04.2025 прийнято податкове повідомлення – рішення №16289/0901, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 2 657 056,10 грн.
Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту – ПК України), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 ПК України. 
Згідно із пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). 
Відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності обставин, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливість порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявності яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі №520/3328/2020 зазначив, що відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема (1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/ або рівномірами-лічильниками, (2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Верховний Суд у постановах від 12.08.2021 (справа №140/14625/20), від 10.04.2020 (справа №815/1978/18), від 05.11.2018 (справа №803/988/17), від 20.03.2018 (справа №820/4766/17), від 22.05.2018 (справа №810/1394/16), від 11.07.2022 (справа №120/5728/20-а), від 21.12.2022 (справа №500/1331/21) виснував, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:
- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Норма підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК щодо визначення цієї підстави фактичної перевірки кореспондується з нормами Закону № 3817-ІХ.
Отже, формулювання підстав перевірки відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 ПК України в наказі від 17.03.2025 №1078-п дає цілковите розуміння, що підставою перевірки є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів. 
Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-ІХ виробництво алкогольних напоїв здійснюється суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на право виробництва алкогольних напоїв та повний технологічний цикл виробництва відповідних алкогольних напоїв.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-ІХ алкогольний напій - напій, одержаний шляхом спиртового бродіння крохмалевмісної чи цукровмісної сільськогосподарської продукції або вироблений на основі спирту етилового та/або спиртового дистиляту, та/або іншого алкогольного напою, з вмістом спирту етилового понад 0,5 % об., який відповідає товарним позиціям 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 % об. та більше, що відповідає товарній підкатегорії 2103 90 30 00 та товарній підпозиції 2106 90 згідно з УКТЗЕД. 
Відповідно до п. 40 ч. 1 ст. 1 Закону № 3817-ІХ ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Згідно з п. 53 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-ІХ надання ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про надання ліцензії на право провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності та внесення органом ліцензування відомостей про надану ліцензію до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, а в передбачених цим Законом випадках – також шляхом набуття такого права автоматично.
Відповідно до п. 28 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-ІХ Єдиний реєстр ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, -складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва та/або на право оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини.
Згідно з п. 38 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-ІХ ліцензіат - суб`єкт господарювання, якому надано ліцензію на право провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Відповідно до п. 65 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-ІХ орган ліцензування – центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - у частині здійснення ліцензування виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, вирощування тютюну, ферментації тютюнової сировини, а також у частині здійснення в автоматичному режимі ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки.
Відповідно до ст. 41 Закону №3817-ІХ органами ліцензування є:
1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику;
2) територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини, на право оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, на право роздрібної торгівлі сидром та перрі (без додавання спирту), на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, на право роздрібної торгівлі пальним, на право зберігання пального, на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки надаються окремо на кожне місце провадження відповідного виду господарської діяльності, а ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі - одна ліцензія (окремо на кожний вид господарської діяльності) за місцезнаходженням заявника.
У разі якщо виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, ферментація тютюнової сировини здійснюються на території єдиного (цілісного) майнового комплексу, розташованого більше ніж за однією адресою, місцем провадження діяльності є такий єдиний (цілісний) майновий комплекс.
Відповідно до ст. 42 Закону №3817 ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається, за умови реєстрації або взяття на облік суб`єкта господарювання у податкових органах та повідомлення таким суб`єктом господарювання про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, через які здійснюватиметься відповідний вид ліцензійної діяльності, відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, та проходження електронної ідентифікації онлайн в електронному кабінеті з дотриманням вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" і здійснення листування з контролюючим органом через електронний кабінет відповідно до прийнятої контролюючим органом заяви про бажання отримувати документи через електронний кабінет.
Ліцензії на право виробництва спирту етилового, біоетанолу, пального надаються суб`єктам господарювання - юридичним особам, інші види ліцензій, визначені цим Законом, - усім суб`єктам господарювання.
Ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв надаються суб`єкту господарювання, який на дату подання заяви про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є власником або на інших підставах, не заборонених законодавством, володіє та/або користується об`єктами нерухомого майна/приміщеннями та обладнанням, що забезпечують повний технологічний цикл виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, за умови використання таких об`єктів нерухомого майна/приміщення та обладнання лише одним суб`єктом господарювання.
На право виробництва алкогольних напоїв надається єдина ліцензія із зазначенням кодів згідно з УКТЗЕД залежно від виду товарів (продукції), що вироблятиметься.
Відповідно до ст. 43 Закону №3817 ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається органом ліцензування шляхом прийняття рішення про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Для отримання ліцензії суб`єкт господарювання подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у паперовій або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 73 Закону №3817 до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за виробництво спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, вирощування тютюну, ферментація тютюнової сировини без наявності ліцензії - 200 відсотків вартості вироблених товарів (продукції) або вирощеного тютюну, або ферментованої тютюнової сировини, але не менше 15 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Аналіз наведених норм права свідчить, що виробництво алкогольних напоїв може здійснюватися виключно суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на право відповідних алкогольних напоїв. У протилежному випадку для суб`єктів господарювання настають негативні наслідки фінансового характеру у вигляді накладення на них штрафу, встановленого статтею 73 Закону № 3817.
Як свідчать обставини справи ТОВ «Берріленд» отримано ліцензію на право виробництва алкогольних напоїв від 03.10.2018 № 990108201800060 терміном дії – з 03.10.2018 до 03.10.2023.
Суд зазначає, що Закон України від 18 червня 2024 року № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» набрав чинності 27 липня 2024 року крім окремих його норм, зокрема, розділу VІІ «Ліцензування» Закону № 3817, який набирає чинності та вводиться в дію з 1 січня 2025 року.
Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 3817 установлено, що Закон № 481 втрачає чинність з 1 січня 2025 року, положення Закону № 481 до дня втрати ним чинності застосовуються в частині, що не суперечить положенням Закону № 3817.
Пунктом 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 встановлено, що суб`єкт господарювання, який починаючи з дня введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до дня набрання чинності цим Законом здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої закінчився у цей період, та який не отримав нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності, тобто до 01.11.2024:
подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у порядку, визначеному Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;
сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.
З огляду на зазначене, частина 38 статті 18 Закону № 481 втратила чинність з 27.07.2024, оскільки її норми суперечать положенням пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817.
Оскільки термін дії ліцензії № 990108201800060 з 03.10.2018 до 03.10.2023, то її строк закінчився в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.
Отже, у відповідності до приписів пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 видана ТОВ «Берріленд» ліцензія від 03.10.2018 № 990108201800060 на право виробництва алкогольних напоїв діяла до 01.11.2024.
Згідно з абзацом 8 частини 6 розділу ХІІІ Закону № 3817 у разі невиконання суб`єктом господарювання протягом визначеного цим пунктом періоду вимоги щодо сплати чергових платежів ліцензія, строк дії якої закінчився у період, визначений абзацом першим цього пункту, визнається недійсною з дати закінчення строку її дії, а господарська діяльність, яку провадив суб`єкт господарювання після закінчення строку дії ліцензії, визнається такою, що провадилася без наявності ліцензії, з відповідним застосуванням до суб`єкта господарювання фінансових санкцій, визначених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Таким чином, термін дії ліцензії № 990108201800060 закінчився у строки, визначені пунктом 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817.
Суд відхиляє доводи представника позивача, що ліцензії відповідно до статті 4 Закону №481 видаються безстроково, з наступних підстав. 
Так, станом на момент видачі ліцензії 03.10.2018 Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі – Закон № 481) діяв у редакції від 25.04.2018.
Статтею 4 Закону № 481 встановлено річну плату за ліцензії на виробництво спирту етилового, коньячного, плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового та для суб`єктів господарювання первинного виноробства в розмірі 780 гривень.
Ліцензії видаються терміном на п`ять років, а плата за них справляється щорічно. 
З 01 січня 2022 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 30.11.2021 №1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», зокрема, до Закону №481.
Частиною 1 статті 4 Закону №481 встановлено, що річна плата за ліцензії на виробництво спирту етилового, коньячного, плодового, зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, пального та для суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) первинного виноробства в розмірі 780 гривень.
Ліцензії видаються безстроково, а плата за них справляється щорічно (ч. 2 ст. 4 Закону №481).
Закон № 3817 не передбачає, що дія його норм поширюється на відносини, що виникли до моменту набрання ним чинності.
Отже, суд погоджується з твердженнями контролюючого органу, що ліцензії на виробництво алкогольних напоїв, видані до 01.01.2022, діють протягом 5 років, за умови внесення щорічної плати, у разі закінчення терміну дії ліцензії, для отримання нової ліцензії на виробництво алкогольних напоїв, яка буде безстроковою, суб`єктам господарювання необхідно було звернутись до органу ліцензування із заявою та переліком документів визначених Законом №481.
Таким чином, з підстав викладеного вище, суд приходить до висновку, що Головним управлінням ДПС у Київській області правомірно прийнято податкове повідомлення рішення від 16.04.2025 №16289/0901, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 2 657 056,10грн.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.
У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволення адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.