РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року 	справа № 580/13576/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гайдаш В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області (далі відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 12.09.2025 №60-77/VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою та надані у власність земельної ділянки»;
- зобов`язати Руськополянську сільську раду Черкаського району Черкаської області повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 02.09.2025 №332/П-02203-09.2025 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Дубіївської сільської ради народних депутатів «Про виділення земельних ділянок» №7 від 16.02.1995, гр. ОСОБА_1 , наділено земельною ділянкою розміром 0,06 га за рахунок земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , згідно поданих ними заяв. На зазначеній земельній ділянці, площею 0,0600 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦП 02.01), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться нерухоме майно: житловий будинок з господарськими спорудами. Рішенням Виконавчого комітету Черкаської районної ради народних депутатів «Про надання дозволу на будівництво та реконструкцію житлових будинків і споруд» №50 від 23.03.1995, позивачу надано дозвіл на будівництво та реконструкцію житлових будинків та споруд на земельній ділянці наділеної згідно рішення Виконавчого комітету Дубіївської сільської ради народних депутатів «Про виділення земельних ділянок» №7 від 16.02.1995 у селі Дубіївка. Крім того, згідно довідки Виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області №810/2 від 08.05.2025, позивач має в своєму користуванні незавершений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_1 , а також до погосподарської книги №1 за 2021-2025 р.р. здійснено запис та присвоєно номер об`єкта погосподарського обліку 030089-3. 02.09.2025, позивач звернувся до Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області з заявою про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦП 02.01) та передачі у власність гр. ОСОБА_1 , яка розташована АДРЕСА_1 . Однак, 12.09.2025, Руськополянською сільською радою Черкаського району Черкаської області прийнято рішення №60-77/VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки» з підстав встановлених підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а саме: під час дії воєнного стану встановлюються особливості регулювання земельних відносин, зокрема: забороняється безоплатна передача земель державної та комунальної власності у приватну власність, а також надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з цією метою. Позивач вважає, що рішення Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 12.09.2025 №60-77/VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою та надані у власність земельної ділянки» з підстав встановлених підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України неправомірним, таким, що порушує його право набуття у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7124983000:02:003:0245, яка перебуває у його користуванні, а тому має бути скасоване.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачам 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у визначений судом строк подав до суду відзив на позов в якому позов не визнав. Вказав, що позивачем не надано до Руськополянської сільської ради та суду жодного документа, який би підтверджував набуття ним права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці. Надані Позивачем документи не підтверджують його статусу власника нерухомого майна, а саме об`єкта незавершеного будівництва і не можуть слугувати підставою для застосування винятку із заборони безоплатної передачі земель у період дії воєнного стану. Фактично вони лише свідчать про початок або часткове виконання будівельних робіт, які не формують жодних земельних чи майнових прав. Позивач стверджує, що земельна ділянка була передана йому у користування ще у 1995 році. На підтвердження цього він посилається на рішення виконавчого комітету Дубіївської сільської ради та Декрет Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 №15-92. Водночас матеріали справи свідчать про протилежне, оскільки згідно з інформацією архівного відділу Черкаської районної державної адміністрації №04-05/76 від 30.05.2025 року, рішенням виконкому Дубіївської сільської ради народних депутатів від 16.02.1995 №7 громадянину ОСОБА_1 було надано земельну ділянку площею 0,06 га за рахунок земель ОСОБА_2 . Крім того, рішення виконкому Дубіївської сільської ради від 16.02.1995 №7 не містить істотних характеристик земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав: у ньому відсутні відомості про точне місце розташування, межі, конфігурацію та цільове призначення земельної ділянки. Тому земельна ділянка не могла бути сформована, як об`єкт права і не могла бути предметом передачі у користування або приватизації відповідно до земельного законодавства, що діяло на той час. Отже, рішення виконкому Дубіївської сільської ради 1995 року не підтверджує і не створює юридичного факту набуття Позивачем права користування земельною ділянкою під об`єктом незавершеного будівництва. Твердження Позивача про набуття таких прав до 2002 року є непідтвердженим доказами та необґрунтованим. Просить в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.
Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Суд встановив, що на підставі рішення Виконавчого комітету Дубіївської сільської ради народних депутатів «Про виділення земельних ділянок» №7 від 16.02.1995, ОСОБА_1 , наділено земельною ділянкою розміром 0,06 га за рахунок земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , згідно поданих ними заяв.
Рішенням Виконавчого комітету Черкаської районної ради народних депутатів «Про надання дозволу на будівництво та реконструкцію житлових будинків і споруд» №50 від 23.03.1995, ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво та реконструкцію житлових будинків та споруд на земельній ділянці наділеної згідно рішення Виконавчого комітету Дубіївської сільської ради народних депутатів «Про виділення земельних ділянок» №7 від 16.02.1995 у селі Дубіївка.
Згідно довідки Виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області №810/2 від 08.05.2025, ОСОБА_1 маю в своєму користуванні незавершений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_1 , а також до погосподарської книги №1 за 2021-2025 р.р. здійснено запис та присвоєно номер об`єкта погосподарського обліку 030089-3.
На підставі рішення Виконавчого комітету Дубіївської сільської ради народних депутатів «Про виділення земельних ділянок» №7 від 16.02.1995, Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 за №15-92, Договору на розробку технічної документації із землеустрою №0906/25 від 09.06.2025, ТОВ «ГІСМАП» у складі якого є сертифікований інженер – землевпорядник, розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦП 02.01) у власність гр. ОСОБА_1 , яка розташована АДРЕСА_1 .
17.06.2025 на підставі вказаної вище Технічної документації із землеустрою, сформовано земельну ділянку, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер: 7124983000:02:003:0245, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6801378202025 від 17.06.2025.
02.09.2025, ОСОБА_1 звернувся до Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області з заявою про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦП 02.01) та передачі у власність гр. ОСОБА_1 , яка розташована АДРЕСА_1 .
12.09.2025, Руськополянською сільською радою Черкаського району Черкаської області прийнято рішення №60-77/VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки» з підстав встановлених підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а саме: під час дії воєнного стану встановлюються особливості регулювання земельних відносин, зокрема: забороняється безоплатна передача земель державної та комунальної власності у приватну власність, а також надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з цією метою.
Позивач вважає, що рішення Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 12.09.2025 №60-77/VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою та надані у власність земельної ділянки» з підстав встановлених підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України не правомірним, таким, що порушує моє право набуття у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7124983000:02:003:0245, яка перебуває у його користуванні, є неправомірним, а тому має бути скасоване.
Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі-ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до статті 12 до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Відповідно до статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з частиною першою статті 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
Виходячи з аналізу статті 118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Судом встановлено, що відповідачем у спірних правовідносинах розглядалося саме питання затвердження технічної документації із землеустрою та наданя у власність земельної ділянки, що фактично є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.
Так, підставою для відмови позивачу стало посилання відповідача на положення підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою та надані у власність земельної ділянки, суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який з урахуванням наступних указів Президента України продовжує діяти.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, як на дату прийняття спірного рішення відповідача, так і на час розгляду цієї справи у суді, в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року №2145-IX (далі - Закон №2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК України.
Так, Розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27 і 28. У підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Вказані зміни до ЗК України набрали чинності 7 квітня 2022 року.
Законом України від 19.10.2022 № 2698-ІХ, що набрав чинності 19.11.2022, пункт 27 Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено другим реченням такого змісту: «Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом».
Таким чином, на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення забороняється органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації. Така заборона не поширюється на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.
Суд зазначає, що дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.
Аналогічна позиція застосована Верховним Судом у постановах від 27 січня 2023 року у справі №120/19319/21-а та від 23 червня 2023 року у справі №160/6214/21.
12.09.2025 відповідач, розглянувши заяву позивача, відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у приватну власність, з посиланням на підпункт 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України.
При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство України, яке регулює відносини у період воєнного стану, не містить винятків у застосуванні положень підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України, а також не містить застережень, що розгляд поданих клопотань про затвердження проектів землеустрою, переноситься на період після припинення воєнного стану, не зупиняє перебіг строків, встановлених для розгляду даного питання.
Аналогічна позиція застосована Верховним Судом у постанові від 03.08.2023 по справі №300/3771/22.
Разом з тим, позивач стверджує, що на нього поширюється виняток із загальної заборони безоплатної передачі земель громадянам, оскільки: на спірній ділянці розташоване його нерухоме майно та він отримав цю земельну ділянку у користування до набрання чинності чинним Земельним кодексом.
Проте такі доводи не підтверджуються достатніми доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень — офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» будь-які дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав (в т.ч. права власності) на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації, можуть вчинятися, якщо такі права зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, тобто зареєстровані в державному реєстрі речових прав.
Разом із тим, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними лише у разі: якщо їх було зареєстровано згідно з тодішнім законодавством або якщо на момент їх виникнення обов`язкова реєстрація не була передбачена.
Відповідно до тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за №157/6445 встановлено, що до 01.01.2013 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України» Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Пунктом 1.4. тимчасового положення передбачалось, що обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.
Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт.
Об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.
Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що об`єкти незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації прав, і передбачена окрема процедура для державної реєстрації права власності на них.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №442279485 від 05.09.2025 року, права власності на об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва) за адресою: АДРЕСА_1 – не зареєстровано.
Таким чином, надані Позивачем документи не підтверджують його статусу власника нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва і не можуть слугувати підставою для застосування винятку із заборони безоплатної передачі земель у період дії воєнного стану. Фактично вони лише свідчать про початок або часткове виконання будівельних робіт, які не формують жодних земельних чи майнових прав.
Також, суд погоджується з доводами відповідача про те, що погосподарська книга та записи обліку несуть виключно довідкову інформацію про наявність будівель на певній території, але вони не посвідчують і не створюють речових прав. Це внутрішня облікова документація органу місцевого самоврядування, яка ведеться для статистичних потреб, а не для підтвердження виникнення права власності. Така документація не є юридичною підставою для визнання об`єкта майном, що перебуває у власності особи.
Технічний паспорт відображає виключно фактичний технічний стан об`єкта та ступінь його готовності і не є документом, що посвідчує виникнення чи наявність речового права на нерухоме майно.
Щодо посилань позивача, що земельна ділянка була передана йому у користування ще у 1995 році, суд зазначає наступне.
На підтвердження вказаних обставин, позивач посилається на рішення виконавчого комітету Дубіївської сільської ради та Декрет Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 №15-92. 
Згідно з інформацією архівного відділу Черкаської районної державної адміністрації №04-05/76 від 30.05.2025 року, рішенням виконкому Дубіївської сільської ради народних депутатів від 16.02.1995 №7 громадянину ОСОБА_1 було надано земельну ділянку площею 0,06 га за рахунок земель ОСОБА_2 .
Однак, рішення виконкому Дубіївської сільської ради від 16.02.1995 №7 не містить істотних характеристик земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав: у ньому відсутні відомості про точне місце розташування, межі, конфігурацію та цільове призначення земельної ділянки. Тому земельна ділянка не могла бути сформована, як об`єкт права і не могла бути предметом передачі у користування або приватизації відповідно до земельного законодавства, що діяло на той час.
Крім того, суд звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.
Подібний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного суду у постанові від 03.10.2018 у справі №820/4149/17 (провадження №11-759апп18) та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі №820/3656/17, від 27.03.2018 у справі № 463/3375/15-а, у справі № 463/3375/15-а та у справі № 463/3375/15-а.
Отже, рішення "Про виділення земельних ділянок» від 16.02.1995 та рішення "Про надання дозволу на будівництво та реконструкцію житлових будинків і спруд" від 23.03.1995 не можуть бути використані, як підстава для передачі земельної ділянки у приватну власність з урахуванням положень підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України.
Разом з тим, позивач лише у 2025 році звернувся до ТОВ «ГІСМАП» та за результатами укладеного Договору на розробку технічної документації із землеустрою №0906/25 від 09.06.2025 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦП 02.01) у власність гр. ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, лише 17.06.2025 на підставі вказаної вище Технічної документації із землеустрою, сформовано земельну ділянку, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер: 7124983000:02:003:0245, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6801378202025 від 17.06.2025.
Разом з тим, доказів, які б посвідчували право користування земельною ділянкою (кадастровий номер 7124983000:02:003:0245) до набрання чинності діючим Земельним кодексом України позивачем не надано.
За таких обставин, відмова позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою та надані у власність земельної ділянки`на підставі підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на положеннях чинного законодавства України.
Крім того, суд зазначає, що орган місцевого самоврядування в питанні вибору правового регулювання у випадку його зміни за час розгляду відповідної заяви, повинен керуватися законодавством, що діє на час прийняття такого рішення.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові вiд 31.03.2021 по справі № 803/1541/16 зазначив: «якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дiї в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками» (пункт 51), «рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду заяви приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення» (пункт 55).
Водночас, позивач не позбавлений права повторно звернутися з анлогічною заявою, після припинення або скасування воєнного стану та належного оформлення прав на об`єкт незавершеного будівництва.
Відтак, рішення про відмову у передачі у власність земельної ділянки з огляду на пряму заборону, встановлену законом, є правомірною та такою, що відповідає чинному законодавству.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ