КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 361/2725/25 Головуючий у суді першої інстанції - Гізатуліна Н.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3934/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2025 року позивач ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 06 лютого 2020 року в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» Хачатрян С.Р. подав Заявку на отримання кредиту № 1259660.
ТОВ «МІЛОАН» направив відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач, підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1259660 від 06 лютого 2020 року, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства.
Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом.
На виконання умов договору ТОВ «МІЛОАН» перерахувало відповідачу на його картковий рахунок кредитні кошти у розмірі 12 000 грн.
Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання.
01 квітня 2020 року згідно з умов Договору факторингу №01/04 ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором від 06 лютого 2020 року № 1259660 на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (нова назва ТОВ «ВІН ФІНАНС») а відповідно ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до відповідача.
13 грудня 2021 року між ТОВ «ВІН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № № 1/6, у відповідно до умов якого та згідно з Додатком № 1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 1259660 від 06 лютого 2020 року на суму 41 583 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 11 640 грн; заборгованість за відсотками становить 28 743 грн; заборгованість за комісією становить 1 200 грн; заборгованість за пенею становить 0 грн.
Оскільки відповідач не повернув кошти за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду з метою захисту своїх прав.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.
21 липня 2025 року до суду надійшла заява позивача про зміну назви юридичної особи. З долучених до заяви доказів вбачається, що позивач змінив назву на ТОВ «Фінансова компанія СОЛВЕНТІС»
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому оскаржуване рішення є незаконним, не обґрунтованим, ухвалене без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Скаржник зазначає, що кредитний договір № 1259660 від 06.02.2020 з додатками до нього, було підписано Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та Первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора: https://miloan.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення своїх персональних даних, номера телефону, електронної пошти договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено.
Посилається на те, що Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов Кредитного договору № 1259660 від 06.02.2020 перерахувало Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 12 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням 14869295 від 06.02.2020, електронна копія якого знаходиться в матеріалах справи. Платіжне доручення, враховуючи вимоги Інструкції, яка була чинною на момент перерахування кредитних коштів, відповідає вимогам та зразку, наведеному у додатку до Інструкції, містить усі обов`язкові реквізити, тобто є належним доказом по справі.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 583 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Встановлено, що 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» подав Заяву на кредит № 1259660 у якій зазначив свої персональні дані, номер мобільного телефону, відомості про освіту, місце роботи, суму кредиту та строк його повернення.
У зазначеній заяві відображено процес оформлення та розгляду заяви (заповнення заяви, верифікація за телефоном, підписання договору), прийняття рішення по заяві, погоджені умови кредитування: замовлена сума - 13 000 грн, замовлений строк 30 днів, погоджена сума - 12 000 грн, погоджений строк - 30 днів, комісія - 10 % одноразово, ставка процентів - 2,50 % за кожен день користування.
Таким чином, відповідач та ТОВ «МІЛОАН» уклали Договір про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660.
Відповідно до умов договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язувалось надати відповідачеві кредит у розмірі 12 000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9 000 грн, комісії за надання кредиту в розмірі 1 200 грн, а відповідач зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Згідно з п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.
У наданому позивачем Договорі про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року №1259660 не указано карткового рахунку відповідача, а сам договір не містить електронного підпису позичальника.
Додаток 1 до Договору про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660 - Графік розрахунків також не містить електронного підпису позичальника.
На підтвердження перерахунку коштів за Договором про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660 ТОВ «МІЛОАН» надало платіжне доручення від 06 лютого 2020 року № 14869295, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 12 000 грн на карту НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно з договором № 1259660. Зазначене платіжне доручення містить відбиток печатки ТОВ «МІЛОАН» та підпис.
Крім того, ТОВ «МІЛОАН» надало відомості про щоденне нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором від 06 лютого 2020 року №1259660 за період з 06 лютого 2020 року до 18 травня 2020 року.
01 квітня 2020 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу №01/04, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».
Згідно з витягом з додатку до договору факторингу №01/04 від 01 квітня 2020 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 згідно з договору № 1259660 від 06 лютого 2020 року.
Платіжними інструкціями від 03 червня 2020 року № 1, від 04 вересня 2020 року № 1, від 03 червня 2020 року № 2, від 04 вересня 2020 року № 2, від 05 травня 2020 року № 4, 02 липня 2020 року № 4, 05 жовтня 2020 року № 4, 02 липня 2020 року № 5, 05 жовтня 2020 року № 5, 05 серпня 2020 року № 7, 09 жовтня 2020 року № 7, 05 серпня 2020 року № 8, 23 жовтня 2020 року № 9, 05 листопада 2020 року № 11, 04 грудня 2020 року № 14, 12 січня 2021 року № 17, 14 травня 2021 року № 23, 18 грудня 2020 року № 208, 13 листопада 2020 року № 758, 30 грудня 2020 року № 1225, підтверджено оплату ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» згідно з договором факторингу від 01 квітня 2020 року №01/04.
13 грудня 2021 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/6, відповідно до якого ТОВ «ВІН ФІНАНС» відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ».
Згідно з витягом з додатку до договору факторингу № 1/6 від 13 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 згідно Договору № 1259660 від 06 лютого 2020 року.
Як доказ здійснення оплати згідно з договору факторингу від 13 грудня 2021 року № 1/6 ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» надано лист від 13 листопада 2024 року вих. № 1/6 від ТОВ «ВІН ФІНАНС», яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» підтверджено факт повного розрахунку за вищесказаним договором.
Адвокат Білецький Б.М. від імені ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» 02 листопада 2024 року Вих. № 1259660-АВ направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату боргу за Кредитним договором від 06 лютого 2020 року № 1259660 у розмірі - 41 583 грн.
Відповідно до положень ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно зі статтями 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Так, на підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» надало Заяву на кредит, копію договору про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660, графік платежів, як додаток до договору, проте із долучених до справи доказів не вбачається, що цей договір підписано позичальником.
Ані анкета-заява, ані договір про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660, ні додаток до договору графік платежів не містять інформації про підписання їх ОСОБА_1 .
Зазначення у тексті Анкети-заяви та Договору особистих даних ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання, серія, номер паспорта та ідентифікаційний код, номер мобільного телефону) не підтверджує підписання ним кредитного договору в електронній формі.
Ні позовна заява, ні вказані вище документи не містять інформації про одноразовий ідентифікатор, який був надісланий позичальнику при укладанні кредитного договору та який ним був використаний.
Сам текст договору про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660 містить інформацію про підписання його представником ТОВ «МІЛОАН» Вініченком Олексієм Віталійовичем 06 лютого 2020 року.
Таким чином з долучених до матеріалів справи доказів не вбачається, що договір про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660 підписаний відповідачем ОСОБА_1 .
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За відсутності доказів підписання кредитного договору обома сторонами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 .
Крім того, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» не надало суду належних та допустимих доказів надання ОСОБА_1 кредиту за Договором про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660.
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку проте, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
На підтвердження перерахунку коштів за Договором про споживчий кредит від 06 лютого 2020 року № 1259660 ТОВ «МІЛОАН» надало платіжне доручення від 06 лютого 2020 року № 14869295, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 12 000 грн на карту НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно з договором № 1259660. Зазначене платіжне доручення містить відбиток печатки ТОВ «МІЛОАН» та підпис.
Разом з тим, копія вказаного платіжного доручення не може вважатися належним доказом надання ОСОБА_1 кредиту на підставі вказаного договору, оскільки вона не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу.
У матеріалах справи, також, відсутні докази того, що рахунок, на який згідно з вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме - ОСОБА_1 .
Отже, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору про споживчий кредит, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту як укладення між ТОВ «МІЛОАН» і ОСОБА_1 кредитного договору, так і факту перерахування останній кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ».
Повно та всебічно дослідивши копію платіжного доручення від 06 лютого 2020 року №14869295, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «МІЛОАН» ОСОБА_1 грошових коштів як кредитних в сумі 12 000 грн, оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції).
Тому додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «МІЛОАН», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов 

Т.О. Невідома