ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/474/25  Номер провадження 22-ц/814/3383/25	Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи
на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2025 року, ухвалене суддею Алтуховою О.С.
по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2030342275 від 12.05.2020 року станом на 15.12.2024 у сумі 52894,24 грн., з яких 28435,66 грн. заборгованість з тіла кредиту, 24458,58 грн. заборгованість по відсоткам.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2020 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2030342275, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 37 295 грн., строком до 12.05.2023.
АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитним договором № 2030342275 від 12 травня 2020 року виконало в повному обсязі. 
Відповідачем кредитні кошти отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Останній платіж відповідачем було внесено 25.11.2021.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу № 24/03/23 за умовами якого позивач набув права грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, які зазначені в реєстрі боржників зокрема й права вимоги до відповідача за договором № 2030342275 укладеним 12 травня 2020 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 .
Внаслідок не належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, станом на день відступлення права вимоги (у відповідності до розрахунку заборгованості) у розмірі сумі 52 894 грн.24 коп., з яких 28435,66 грн. заборгованість з тіла кредиту, 24458,58 грн. заборгованість по відсоткам.
Відповідач не виконує свої зобов`язання з повернення кредиту, незважаючи на направлену йому письмову вимогу, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2025 рокупозов Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість за кредитним договором № 2030342275 від 12 травня 2020 року у розмірі 52894,24 грн., з яких 28435,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24458,58 грн. заборгованість за відсотками, судовий збір у сумі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8500 грн.
Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.
Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при ухваленні рішення від 28.05.2025 позбавив відповідача можливості взяти участь у розгляді справи та реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 43, 49 ЦПК України. Судом за клопотанням представника відповідача не було відкладено розгляд справи, чим позбавлено відповідача можливості скористатися правом на врегулювання спору мирним шляхом.
Окрім того, позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Про застосування наслідків пропуску строку позовної давності представник відповідача планувала заявити в судовому засіданні, проте, з нею не зв`язалися, чим суд позбавив її можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Також вважає недоведеним розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки матеріали справи не містять доказів їх фактичної оплати (банківської виписки, платіжного доручення, касового чека і т.д.).
Від ТОВ «Брайт Інвестмент» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення. Окрім того зазначено, що позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції витрати на правову допомогу у розмірі 35000 грн.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2020 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2030342275 за умовами якого позичальнику видано кредит в сумі 37295 грн. на придбання товару зі строком повернення до 12.05.2023 (а.с. 12-13).
Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 40,00 % річних.
Згідно із п. 2 договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів відповідно до графіку платежу.
АТ «ОТП БАНК» виконав свої зобов`язання за договором, про надання банківських послуг, що підтверджується заявою на видачу готівки від 12.05.2020, випискою за рахунком позичальника та детальним розрахунком заборгованості (а.с. 15-27).
Однак всупереч умовам договору відповідач взяті на себе зобов?язання щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконував. Останній платіж ним було внесено 25.11.2021.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» (Клієнт) та ТОВ «Брайт Інвестмент»(Фактор) у письмовій нотаріальній формі укладено договір факторингу № 24/03/23 за умовами якого Фактор набув права грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом та Боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зокрема щодо кредитного договору № 2030342275 від 12.05.2020 укладеного між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 (а.с. 5-9).
Згідно з п. 6.2.3 договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей.
Відповідно до витягу № 1 до договору факторингу №24/03/23 від 24 березня 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2030342275 від 12 травня 2020 року в розмірі 52894,24 грн., з яких 28435,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24458,58 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 10).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем свого обов`язку з повернення кредитних коштів, що свідчить про обґрунтованість позову.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази встановив, що АТ «ОТП Банк» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу, який у порушення умов кредитного договору у встановлені у договорі строки кошти не повернув, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму 52894,24 грн. Оскільки ТОВ «Брайт Інвестмент», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 про погашення наявної в нього заборгованості за вказаним договором, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доказів належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору матеріали справи не містять. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростований.
Доводи апеляційної скарги, щодо позбавлення сторони відповідача на участь у розгляді справи, можливості врегулювання спору мирним шляхом та заявлення клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не заслуговують на увагу з наступних підстав.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Положеннями ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 судову повістку на судове засідання призначене на 28.05.2025 о 09:00 год. отримав 02.05.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 114).
26 травня  2025 року  представником ОСОБА_1  адвокатом Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи через систему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи призначеної на 28.05.2025 о 09:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.05.2025 вищевказане клопотання задоволено.
Роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Таким чином, судом першої інстанції надано представнику відповідача можливість участі у розгляді справи в режимі відеоконференції. Доводи адвоката про те, що з нею не зв`язалися, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема неможливості участі у розгляді справи з вини суду, а тому не свідчать про недопуск представника відповідача до участі у розгляді справи.
Посилання адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи на те, що судом першої інстанції не надано сторонам можливості мирного врегулювання спору є необґрунтованими з огляду на наступне.
17 березня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи до суду першої інстанції подано заяву про оголошення перерви в судовому засіданні призначеному на 18.03.2025 о 10:00 год. для укладення мирової угоди та вирішення спору в позасудовому порядку. На підтвердження вказаних обставин долучено копію пропозиції укласти мирову угоду, відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України, яка адресована позивачу (а.с. 76-79).
Вказане клопотання було задоволено та відкладено розгляд справи на 08.04.2025 о 09:30 год. 
07 квітня 2025 року представником відповідача подано заяву про продовження перерви в судовому засіданні до кінця травня 2025 року для того, щоб погасити всю суму заборгованості. До даного клопотання долучено відповідь ТОВ «Брайт Інвестмент» на пропозицію від 17.03.2025, в якій вказано строк для сплати заборгованості до 31.03.2025, після чого компанія не матиме жодних майновий чи фінансових претензій до ОСОБА_1 , та заяву представника відповідача до ТОВ «Брайт Інвестмент» про надання строку для  сплати заборгованості до кінця травня 2025 року (а.с. 93-98).
В подальшому, 27.05.2025 представником ОСОБА_1 адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи до суду першої інстанції подано заяву про оголошення перерви в судовому засіданні призначеному на 28.05.2025 о 09:00 год. для надання часу для примирення, проте жодних доказів погодження позивачем продовжити строк для погашення заборгованості та введення подальших переговорів щодо вирішення спору в позасудовому порядку відповідачем не надано, що свідчить про відсутність підстав передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є помилковими з наступних підстав.
Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Відповідно до умов кредитного договору від 12.05.2020 сторони встановили строк дії договору до 12.05.2023, останній платіж було здійснено відповідачем 25.11.2021, а 24.03.2023 позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за договором факторингу.
Позивач ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося з даним позовом до суду через засоби поштового зв`язку 29 січня 2025 року.
Разом з тим, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.
Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 29.01.2025 року, не пропустив строків позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем такого строку та застосування його наслідків не заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності понесених позивачем витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, з огляду на відсутність касових ордерів або платіжних доручень, колегія суддів відхиляє, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі    № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження  № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
В свою чергу відповідачем не надано жодних заперечень щодо недоведеності обсягу наданих адвокатом послуг чи їх неспівмірність складності справи.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність та обгрунтованість апеляційна скарга не містить, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містить посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.
Клопотання позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у сумі 35000 грн. не підтверджене належними та допустимим доказами, а тому задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  представника  ОСОБА_1 адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий   О.В. Чумак

Судді   Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук