П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/38740/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 15 грудня 2025 року (суддя Аліна С.С., м. Одеса, повний текст рішення складений 15.12.2025) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

14.10.2025 до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5882337 від 07.10.2025, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 8500,00 гривень за порушення ст. 127-3 КУпАП.

Рішенням Пересипського районного суду міста Одеси від 15 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
На думку апелянта, судом першої інстанцій не було встановлено жодної юридично значущої ознаки "навчальної діяльності", а саме: не встановлено факту навчальної їзди; не встановлено факту проведення практичної підготовки; не встановлено факту існування водія із посвідченням за кермом ТЗ; не досліджено статус транспортного засобу. Також судом не було взято до уваги те, що фактичне перебування позивача у транспортному засобі як пасажира не може жодним чином ототожнюватися з виконанням функцій інструктора, і тому винесена працівником поліції постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому повідомив про самостійне скасування спірної постанови серії ЕНА №5882337 від 07.10.2025, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України. 

Справа розглянута судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2025 поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області сержантом поліції Рудим Юрієм Сергійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EHA №5882337, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 127-3 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.
За змістом постанови встановлено, що 07.10.2025 09:42, м. Одеса, вул. Балківська, 88 громадянин ОСОБА_1 , будучи інструктором із закладу з підготовки та перепідготовки підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів ТОВ "I drive", здійснив практичну підготовку водія та надавав послуги з підвищення навичок керування ОСОБА_2 , при цьому не мав чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів (відсутній атестат спеціаліста), чим порушив п. 24.5 ПДР України. Навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127-3 КУпАП.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Водночас пунктом 8 частини першої статті 238 КАС установлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Указана норма процесуального закону імперативно зобов`язує суд закрити провадження у справі у випадку, якщо, зокрема, рішення суб`єкта владних повноважень, що є предметом спору, було виправлене самим же суб`єктом його прийняття.
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що 19.12.2025 начальник управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції підполковник поліції Руслан Рубан прийняв рішення щодо скасування винесеної у відношенні громадянина ОСОБА_1 постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5882337 від 07.10.2025, про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 127-3 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. та закриття справи (а.с. 77, 78).
Згаданим рішенням встановлено, що в діях громадянина ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 127- 3 КУпАП.
Колегія суддів вважає, що наведеними вище діями суб`єкта владних повноважень оскаржувані порушення у цій справі були виправлені самостійно, як наслідок, станом на час апеляційного перегляду цієї справи оскаржувана позивачем постанова серії ЕНА №5882337 від 07.10.2025 була скасована суб`єктом владних повноважень, а справа про адміністративне правопорушення закрита, у зв`язку з чим відсутній предмет спору.
Ураховуючи, що підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності відповідача протиправною після такого виправлення відсутні, колегія суддів констатує наявність передбачених пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України підстав для закриття провадження у даній справі.
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав до відшкодування позивачу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі зазначеної вище норми процесуального закону, а також розміру таких витрат, колегія суддів виходить з такого.
Так, за приписами частини другої статті 238 КАС України у випадку закриття провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх, відповідно, частиною третьою цієї статті, віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем у справі заявлено до відшкодування суми сплаченого судового збору й витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Отже, сплачений позивачем судовий збір у цій справі може бути повернуто за клопотанням позивача у порядку, визначеному статтею 7 Закону України "Про судовий збір".
Аналогічні за змістом висновки вже неодноразово викладались Верховним Судом в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №260/3162/22, від 08 вересня 2022 року у справі №826/6378/17, від 13 листопада 2024 року у справі №120/18952/23, від 31 жовтня 2024 року у справі №520/5353/24 тощо.
Витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до частини другої статті 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України.
Однак, зі змісту цієї норми КАС України не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
В аналогічній ситуації Верховний Суд у постанові від 27.04.2023 у справі №260/3162/22 вказав, що частина восьма статті 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Ураховуючи, що рішення від 19.12.2025 про скасування спірної у даній справі постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5882337 від 07.10.2025 було винесено відповідачем вже після прийняття судом першої інстанції рішення по суті спору та в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази направлення позивачу зазначеного рішення від 19.12.2025 (оригінал фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу), колегія суддів вважає можливим понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.
Щодо розміру таких витрат, позивач просить стягнути на його користь 8000 грн. витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, виходячи з такого розрахунку:
- консультація щодо оскарження постанови, правовий аналіз судової практики (2 роб.год.) - 1000 грн.; 
- підготування позову з усіма необхідними документами (4 роб.год.) - 2500 грн.;
- представництво інтересів замовника під час розгляду справи судом (підготування до участі та участь у судовому засіданні) - 1 суд. засідання - 08.12.2025 - 1500 грн.;
- підготування апеляційної скарги на Рішення суду по справі №947/38740/25 з усіма необхідними документами (4 роб.год.).
На підтвердження понесених витрат суду було надано: Акти наданих послуг (виконаних робіт) До Договору про надання правової допомоги № 09/25 від 10.10.2025р. від 15.12.2025 на загальну вартість послуг 5000 грн., та від 05.01.2025 на загальну вартість послуг 3000 грн.; Платіжну інструкцію від 15.12.2025.
Згідно з частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з пунктами 4, 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Приписами частини третьої статті 134 КАС України обумовлено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі №520/8309/18 викладено правову позицію, відповідно до якої, враховуючи положення статей 134 та 139 КАС України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.
Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.06.2022 №380/3142/20.
Оскільки в матеріалах справи відсутній Договір про надання правової допомоги №09/25 від 10.10.2025, що унеможливлює встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, підстав для стягнення витрат на правову допомогу у суду відсутні. Позивачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 319, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 15 грудня 2025 року скасувати, а провадження у справі №947/38740/25 - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя Ю.В.Осіпов