ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р. 	Справа № 520/31151/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 (суддя Рубан В.В., майдан Свободи, м. Харків, 61022, по справі № 520/31151/24
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та ухилення від розгляду його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” у спосіб, визначений Порядком № 560, прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі пункту 13 частини 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.10.2024 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 року заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №520/31151/24 задоволено частково.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025р. по справі №520/31151/24, протягом 90 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
30.10.2025 до Харківського окружного адміністративного суду надійшов звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання судового рішення по справі, в якому просить суд прийняти та затвердити звіт ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 по справі №520/31151/24.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 прийнято звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 по справі № 520/31151/24, провадження № П/520/17450/25, скасувати. Винести нову ухвалу, згідно з якою: відмовити у прийнятті звіту ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/31151/24 від 17.04.2025р., яке набрало законної сили; встановити ІНФОРМАЦІЯ_1 строк 10 днів з дня отримання ухвали для подання звіту до Харківського окружного адміністративного суду про виконання вказаного рішення суду; постановити окрему ухвалу по суті виявлених порушень (невиконання судового рішення) ІНФОРМАЦІЯ_6 для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та прав ОСОБА_1 аж до накладення штрафу на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду судом першої інстанції не було враховано, що дійсних доказів виконання рішення суду відповідачем не надано. Вважає, що довідка з датою відстрочки позивача до 07.02.2025р., якою відповідач доводить, що нібито рішення суду було виконане, аж ніяк не може бути доказом виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/31151/24 від 17.04.2025р., яке набрало законної сили, оскільки довідка датована 07.02.2025р., тобто датою, коли вищезазначеного рішення суду від 17.04.2025 ще не існувало. Вказує, що для того, щоб вважати рішення суду виконаним, воно повинно бути виконане після ухвалення рішення суду, бути дійсним після ухвалення рішення суду. Зазначив, що судом першої інстанції не було враховано того, що надання відстрочки підтверджується не тільки довідкою про відстрочку, а ці дані повинні відображатись у Резерв+, а в Резерв + позивача не відображається даних про надання йому відстрочки. Посилався на те, що якщо б всі дані щодо наявності у позивача відстрочки від мобілізації за п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» були внесені до Резерв+ станом на 07,02.2025р., то така відстрочка повинна була б і надалі подовжуватись без повторного подання позивачем нових заяв згідно з положенням п. 60 Порядку № 560 і також повинна була б відображатись у Резерв+.
Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Згідно з ч.1 ст.382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст.382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
За приписами ч.ч. 1-3, 10, 11 ст.382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити, чи досягнуто мети, задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.
Згідно частини 1 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Відповідно до положень частини 2 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (частина 3 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України (частина 4 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини 5 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу (частина 11 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/31151/24 від 17.04.2025р., яке набрало законної сили зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.
На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 надано звіт про виконання судового рішення по справі.
У наданому звіті зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 розглянуто заяву ОСОБА_1 та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. За результатами розгляду заяви протоколом від 26.11.2024 р. №48 комісія ухвалила рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
До звіту додано копію довідки від 27.11.2024 №18753, видану ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі) на строк до 07.02.2025 року.
Суд першої інстанції прийняв до уваги, що той факт, що станом на час розгляду справи суду не було відомо, що фактично відповідачем 26.11.2024 розглянута заява позивача від 28.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийнято рішення, в зв`язку з чим судом ухвалено рішення про зобов`язання відповідача розглянути відповідну заяву та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення.
Колегія суддів вказує, що предметом розгляду у справі № 520/31151/24 були обставини ухилення відповідача від розгляду заяви позивача від 28.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
У вказаній справі суд не надавав оцінки щодо права на відстрочку позивача, відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем заяву ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” розглянуто та за результатами розгляду ухвалено рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, тому наявні підстави для прийняття звіту ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо посилання представника позивача на відсутність в Резерв + інформації про наявність у позивача відстрочки та на приписи п. 60 Порядку №560, колегія суддів наголошує, що вказані обставини не були предметом розгляд у справі №520/31151/24. 
У межах цієї справи надавалась оцінка ухиленню відповідача від розгляду заяви позивача від 28.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Як вже зазначалось, на момент ухвалення рішення у цій справі не було відомо, що фактично відповідачем 26.11.2024 розглянута заява позивача від 28.10.2024 та прийнято рішення. 
Таким чином, доводи позивача про те, що рішення повинно бути виконане тільки після його ухвалення колегія суддів вважає необґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, дійшов обґрунтованих висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року по справі № 520/31151/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 по справі № 520/31151/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий   	
Постанова складена в повному обсязі 23.01.26.