Справа № 183/11682/25
№ 2/183/6829/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про: 
- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої автомобілю «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 19 серпня 2025 року, в розмірі 222 261,46 грн,
В С Т А Н О В И В:
05 листопада 2025 року ОСОБА_1 (надалі — позивач) через представника, адвоката Павлова Є. Г., звернулась до суду з цим позовом, у якому також просила вирішити питання судових витрат, які складаються з судового збору, витрат на професійну правничу допомогу та витрат на залучення судового експерта.
В обґрунтування позову позивач указала, що 19 серпня 2025 року о 13:00 годині в с. Знаменівка на перехресті нерівнозначних доріг вулиці Українська та вилиці Жукова, водій механічного мотоблоку Zirka без номерного знаку, ОСОБА_2 , рухаючись по другорядній дорозі, порушив вимоги п. 16.11 ПДР – не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження. 
07 жовтня 2025 року постановою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/8824/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 850 гривень. Постанова суду набрала законної сили 18 жовтня 2025 року. Також, за результатами вказаної ДТП ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа № 183/8825/25) та винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_3 , належить на праві власності його дружині – ОСОБА_1 . Внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_1 завдано матеріального збитку. Задля відшкодування завданої шкоди потерпіла ОСОБА_1 21 серпня 2025 року звернулася з письмовою завою до ОСОБА_4 – атестованого судового експерта для проведення товарознавчої експертизи матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, з яким в той же день укладено договір про надання експертних послуг № 21. 21 серпня 2025 року направлено лист винуватцю ДТП ОСОБА_2 про його особисту участь в огляді пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоди, що мала місце 19 серпня 2025 року, колісного транспортного засобу: «Renault Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який буде проводитися «27» серпня 2025 року, о 10.00 годині, за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Знаменівка, провулок Упорний 2-Б за участю власника ОСОБА_1 та судового експерта товарознавця Дроздова Ю. В. Відповідач 27 серпня 2025 року для проведення огляду не з`явився, а тому огляд проведений без його участі. Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2109/25 від 18 вересня 2025 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП складає 222 261,46 гривень. Окрім цього, в зазначеній експертизі також зазначено вартість відновлювального ремонту КТЗ, яка складає 318 720,60 гривень.
Представник позивача вказує, що у випадку, коли мотоблок служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, то в цьому випадку він є повноправним учасником дорожнього руху і вважається транспортним засобом, у даному випадку мотокультиватор «Zirka» використовувався як механічний транспортний засіб, а ОСОБА_2 виконував функції водія. У даному випадку цей мотоблок використовувався як транспортний засіб, оскільки приводився в рух за допомогою двигуна внутрішнього згоряння, здійснював рух по автодорозі під керуванням ОСОБА_2 , а не використовувався за призначенням для обробки землі оператором, який у піший спосіб рухається по землі. Відповідно, мотокультиватор «Zirka» не мав полісу страхового відшкодування, а тому за завдану шкоду слід стягнути саме з винуватця ДТП, який являється відповідач. Також зазначає, що обидва водії не мали страхового полісу, а тому позивач звертається безпосередньо до винуватця ДТП задля відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
В позові представник наводить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які складаються з судового збору, витрат на правову допомогу та витрат на залучення судового експерта в загальному розмірі 22 822,61 грн.
Постановленою суддею ухвалою від 25 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі, призначено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позов.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Поштовий конверт з ухвалою суду, направлений відповідачу повернуто суду з відміткою про причини повернення: «Одержувач відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. 
Представник позивача, відповідач, будучи належним чином повідомленими про відкриття провадження у справі, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін у встановлені ухвалою суду строки не подавали.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).
За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).
За положеннями ст. 77 – 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом установлено, що позивачеві на праві власності належить транспортний засіб марки «Renault», комерційний опис – «Trafic», VIN – НОМЕР_4 , 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 /а.с.7/.
Згідно з паперовою копією електронного доказу – Протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00289-01308-24 від 29 серпня 2024 року вбачається, що на момент складення протоколу Дільницею № 2 Випробувальної лабораторії «ДКТЗ» ТОВ Компанія «Автотехтестсервіс» транспортний засіб «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним /а.с.8/.
За ч. 5 - 7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Постановою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року у справі № 183/8824/25 (провадження № 3/183/4060/25) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 гривень /а.с.9-10/. Згідно з постановою до фабули правопорушення включено те, що 19 серпня 2025 року о 13:00 годині в с. Знаменівка на перехресті нерівнозначних доріг вулиці Українська та вилиці Жукова, водій механічного мотоблоку «Zirka» без номерного знаку, ОСОБА_2 рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Renault Trafic» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду, травмованих немає, чим порушив п. 16.11. ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Судом установлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не містять жодного підтвердження того, що водій механічного мотоблоку Zirka без номерного знаку, ОСОБА_2 рухаючись по другорядній дорозі не мав об`єктивної можливості виконати вимоги п.16.11 ПДР. Отже, водій, який притягується до адміністративної відповідальності, в порушення зазначених вимог чинного законодавства, на перехресті нерівнозначних доріг, що рухається по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу, яке наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а тому його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП, отже судом встановлено вину останнього. Судом указано, що оцінка дій інших учасників ДТП на відповідність вимогам ПДР України та наявність причинного зв`язку між ними та подією ДТП виходить за межі судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та не звільняє останнього від обов`язку виконання вимог, передбачених п. 16.11 Правил дорожнього руху України.
Постановою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року у справі № 183/8823/25 (провадження № 3/183/4059/25) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік. Згідно з постановою до фабули правопорушення включено те, що 19 серпня 2025 року о 13:00 годині в с. Знаменівка по вул. Українська 70, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом мотоблоком Зірка без номерного знака з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка ході, порушення мови. Від проходження медичного огляду за допомогою алкотесту Драгер 6810, а також у медзакладі відмовився. Подія фіксувалася на службову бодікамеру 799149. Водій відсторонений від керування шляхом передачі транспортного засобу тверезому водію, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення ОСОБА_2 , якими він підтверджує факт вживання алкоголю того дня та не може точно повідомити та згадати щодо причин відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, дослідивши письмові пояснення та аргументи по справі захисника ОСОБА_2 – адвоката Боровик Л. О., суддею виснувано, що вина ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена та підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення та поясненнями.
21 серпня 2025 року позивачем з судовим експертом Дроздовим Ю. В. укладено договір № 21 про надання експертних послуг, предметом якого є виконання робіт з проведення експертизи по визначенню матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу – автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в наслідок ДТП /а.с.31/.
21 серпня 2025 року позивачем складено лист на адресу ОСОБА_2 з проханням забезпечення особистої участі в огляді пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоди, що мала місце 19 серпня 2025 року, колісного транспортного засобу: «Renault Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який буде проводитися 27 серпня 2025 року, о 10.00 годин, за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Знаменівка, провулок Упорний 2-Б за участю власника ОСОБА_1 та судового експерта товарознавця Дроздова Ю. В. /а.с.11/.
27 серпня 2025 року судовим експертом Дроздовим Ю. В. за участі ОСОБА_1 складено протокол огляду колісного транспортного засобу (надалі – КТЗ) «Renault Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 /а.с.17-18/.
14 вересня 2025 року судовим експертом Дроздовим Ю. В. отримано відомості про ринкову вартість подібних КТЗ, вартість запасних частин /а.с.25-27, 28, 29/, визначено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу /а.с.23-24/, складено калькуляцію ремонту КТЗ після ДТП /а.с.19-22/.
Згідно з висновком експерта № 2109/25 від 18 вересня 2025 року (товарознавчої експертизи з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ) /а.с.12-16/ вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП складає 222 261 гривень 46 копійок. Окрім цього, в зазначеній експертизі встановлено вартість відновлювального ремонту КТЗ, яка складає 318 720 гривень 60 копійок, величину втрати товарної вартості – 0. При виконанні дослідження застосовано порівняльний підхід, висновок підготовлено для подачі до суду та/або в страхову компанію, при складанні висновку експертом зазначено про обізнаність про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
При цьому, згідно з наданою копією платіжної інструкції № ПН4168207 від 26 серпня 2025 року позивачем перераховано на користь ФОП ОСОБА_4 6 900,00 грн за проведення дослідження /а.с.32/.
27 жовтня 2025 року листом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 4-03/27205, на запит представника позивача від 23 жовтня 2025 року про отримання інформації чи має право заявник отримати регламентну виплату внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 серпня 2025 року повідомлено, що з 01 січня 2025 року введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720 (далі – Закон № 3720), який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування в тому числі порядок і умови здійснення такого виду страхування. Вказано, що в розумінні Закону №3720 наземними транспортними засобами є: Автомобілі; Мотоцикли (у тому числі моторолери та мотоколяски); Мопеди; Причепи до автомобілів; Інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України «Про дорожній рух». Таким чином, особи, які експлуатують зазначені вище типи транспортних засобів, зобов`язані мати при собі чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Інші пристрої, які не підпадають під визначені п. 4 ч. 1. ст. 1 Закону № 3720 ознаки не вважаються транспортними засобами та не підлягають обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виходячи з вищезазначеного, мотоблок не вважається транспортним засобом в розумінні Закону № 3720, відповідно він не підпадає під регулювання такого закону, і особи, яким заподіяна шкода таким пристроєм не мають права на отримання регламентної виплати /а.с.42/.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до вимог п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.
Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720 (далі – Закон № 3720) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - цивільно-правова відповідальність) регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом, іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 3720: 1) власник наземного транспортного засобу (далі - власник транспортного засобу) - особа, яка є власником відповідно до закону або законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, договору оренди або на інших законних підставах; 2) дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої заподіяно шкоду життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи; 4) наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - транспортні засоби таких категорій: автомобілі, мотоцикли (у тому числі моторолери та мотоколяски), мопеди, причепи до автомобілів; інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України «Про дорожній рух»; 6) потерпіла особа - фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяно шкоду, та/або юридична особа, майну якої заподіяно шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка має право на відшкодування такої шкоди відповідно до цього Закону; 7) регламентна виплата - страхова виплата (страхове відшкодування), що здійснюється Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) за рахунок коштів централізованих страхових резервних фондів у випадках, передбачених цим Законом.
Ч. 2 ст. 4 Закону № 3720 передбачає, що об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.
За ч. 2 ст. 7 Закону № 3720 керування на території України транспортним засобом, щодо якого відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Невиконання власником транспортного засобу обов`язку з укладення внутрішнього договору страхування щодо такого транспортного засобу тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Стаття п`ята Закону № 3720 визначає страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 3720 у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи. Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті (ч. 2 ст. 27 Закону №3720).
При цьому, за п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 3720 МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому;
Таким чином, за загальним правилом майнову шкоду відшкодовує страхова компанія, яка уклала поліс страхування щодо транспортного засобу, або Моторне (транспортне) страхове бюро України (у випадку, якщо поліс страхування відповідальності неукладено), проте в даному випадку це неможливо і відповідач зобов`язаний самостійно відповідати за спричинену ним шкоду у зв`язку із такими обставинами.
Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія мотоблоку, не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, з викладених вище обставин та норм права вбачається те, що мотоблок не був і не міг бути забезпеченим транспортним засобом за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності оскільки він не відповідає поняттю «транспортний засіб» в розумінні Закону № 3720. Крім того, доказів того, що на момент настання страхового випадку транспортний засіб потерпілої особи був застрахований суду також не надано. У зв`язку з цим ДТП, яка сталася з вини відповідача, як водія мотоблоку, не є страховим випадком, а МТСБУ не несуть відповідальність за спричинену відповідачем шкоду.
В той же час, ст. 22 ЦК України передбачає, що відшкодування збитків є одним із способів відшкодування майнової шкоди.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (перший абзац ч. 3 ст. 22 ЦК України).
Зважаючи на положення ст. 1166 ЦК України та на роз`яснення, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).
Матеріали справи містять докази на підтвердження вини відповідача у ДТП, внаслідок якого транспортному засобу, власником якого є позивач, заподіяно шкоду.
Частиною першою статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до абз. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Так, з наданої до суду копії висновку експерта № 2109/25 встановлено, що матеріальний збиток, заподіяний позивачеві внаслідок ДТП становить суму 222 261,46 грн. Відповідач доказів того, що шкоду позивачеві завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого не надав, презумпцію вини власника джерела підвищеної небезпеки шкоди не спростував.
За наведеного, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд висновує, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у загальній сумі 222 261,46 грн. 
Також у позовній заяві представник позивача просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд ураховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано суду: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с.37/, ордер /а.с.36/, договір про надання правничої допомоги № 20/10-25 від 20 жовтня 2025 року, в якому погоджено, що розмір гонорара адвоката визначається в додатках до акту /а.с.33-34/, акт прийому-передачі наданих послуг від 30 жовтня 2025 року, до складу яких включено: консультація, в тому числі і з приводу залучення експерта, підготовка та подання позовної заяви, участь в судових засіданнях на суму 11 000,00 грн /а.с.35/, прибутковий касовий ордер № 1 від 20 жовтня 2025 року про оплату за договором на суму 11 000,00 грн. 
Разом з тим, у питанні критеріїв, які застосовуються при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд дотримується висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Верховний Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, суд ураховує, що ст. 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини, у п. 80 Рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01) вказав, що відшкодовуються тільки ті судові витрати, які були доведені, що вони були необхідними та фактично понесеними, а також обґрунтованими щодо розміру, у п. 34 Рішенні у справі «Гімадуліна та інші проти України» (Заяви №№ 30675/06, 30785/06, 32818/06, 34468/06 та 49001/06), яке набуло статус остаточного 20 березня 2010 року, та у п. 268 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04), яке набуло статус остаточного 02 червня 2014 року, п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11) від 26 лютого 2015 року нагадав, що відповідно до його практики заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір – обґрунтованим.
У п. 154 Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» судом висвітлене нагадування, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, пункт 2 правила 60 Регламенту передбачає, що будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має зазначати конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. Також вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін суд убачає наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу, з 11000,00 грн до 5 000,00 грн, оскільки розмір витрат на правову допомогу є не співмірним зі складеністю справи.
Також позивачем оплачено послуги судового експерта за складання такого висновку суму 9 600,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача в силу ст. 139 ЦПК України, як витрати, пов`язані з залученням експерта.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд висновує про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
На підстави викладеного, керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої автомобілю «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 19 серпня 2025 року в розмірі 222 261 (двісті двадцять дві тисячі двісті шістдесят одна) гривня 46 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальні сумі 17 022 (сімнадцять тисяч двадцять дві) гривні 40 копійок, що складаються з: 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору; 9 600,00 грн витрат, пов`язаних з залученням експерта; 5 000,00 грн витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складене та підписане 16 січня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП невідомий; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя         Д. О. Парфьонов