Справа № 131/1798/25 
Провадження № 33/801/86/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

Постановою судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн 00 к. за те, що 13 жовтня 2025 року він, як вчитель Іллінецького ліцею № 2 Іллінецької міської ради Вінницької області (далі Іллінецький ліцей № 2), під час навчального процесу в приміщенні закладу умисно вчинив щодо неповнолітньої учениці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших учениць, дії сексуального характеру, що виражались в висловленні нетактовних реплік сексуального характеру, небажаних фізичних дотиків, чим своїми діями принизив честь і гідність неповнолітньої створивши для неї ворожу та образливу атмосферу.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив постанову судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не підтверджені конкретними фактами щодо часу, місця та способу вчинення адміністративного правопорушення, тому що суд першої інстанції обмежився загальним посиланням на «навчальний процес», а сам протокол про адміністративне правопорушення містить дату лише як день подання заяви, а не фактичних подій. Вказував на відсутність в його діях об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-7 КУпАП, стверджуючи, що його звернення (« ОСОБА_3 », «Сонечко») та випадкові торкання під час навчання поводженню зі зброєю мали виключно методичний характер і не містили сексуального підтексту чи наміру принизити учениць. Вказував на суперечливість показань потерпілої та свідків, які під час судового засідання не підтвердили раніше надані письмові пояснення та не навели жодного факту сексуального домагання, а їхні суб`єктивні враження пояснюються особливостями його здоров`я (наслідками контузій та цукрового діабету), що призводять до мимовільного зволоження губ та специфічного погляду через проблеми із зором. Крім того суд першої інстанції не врахував результати службового розслідування, яке визнало свідчення учнів неодностайними, а також його позитивну характеристику як вчителя як добросовісного фахівця, до якого раніше не було жодних претензій. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. 
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Адміністративна відповідальність за частиною першою статті 173-7 КУпАП настає за сексуальне домагання, тобто умисне вчинення проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», сексуальне домагання – дії сексуального характеру (що не посягають на статеву свободу чи статеву недоторканість особи), виражені вербально, невербально або фізично (слова, жести, рухи тіла, доторкування, поплескування або інші аналогічні дії), які ображають чи принижують гідність особи та можуть супроводжуватися створенням щодо неї залякувального, ворожого або образливого, принизливого середовища (ситуації).
Сексуальні домагання – це порушення особистих кордонів та субординації без згоди, висловлювання, жести та дії, які змушують людину відчувати себе некомфортно, принижують її чи лякають.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-7 КУпАП, складається з протиправного діяння (дії чи бездіяльності), настання шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними.
Диспозиція цієї норми визначає, що об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій.
Суб`єкт адміністративного проступку є загальним — це фізична осудна особа, яка на момент вчинення правопорушення досягла 16-річного віку.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається психічним ставленням особи до вчиненого діяння та його наслідків і характеризується наявності вини у формі прямого чи непрямого умислу.
При оцінці доказів суд, як правило, застосовує стандарт доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Керуючись зазначеним принципом, суд враховує правові позиції Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладені, зокрема у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України». Зміст цього принципу також деталізовано у пункті 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно з яким доказування має ґрунтуватися на сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, що є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою. 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-7 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.
Такими доказами є відомості, зафіксовані у:
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 125980 від 22 жовтня 2025 року, згідно з яким 13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , як вчитель Іллінецького ліцею № 2, під час навчального процесу в приміщенні закладу умисно вчинив щодо неповнолітньої учениці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших учениць, дії сексуального характеру, що виражались в висловленні нетактовних реплік сексуального характеру, небажаних фізичних дотиків, чим своїми діями принизив честь і гідність неповнолітньої створивши для неї ворожу та образливу атмосферу;
- акті службового розслідування від 21 жовтня 2025 року, згідно з висновками якого в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення педагогічної етики та вимог статті 54 Закону України «Про освіту» щодо обов`язку педагога поважати гідність учнів; на підставі акта вчителя було відсторонено від занять у Іллінецькому ліцеї № 3 та притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани;
- довідці директора Іллінецького ліцею № 2 до начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо реагування на звернення відносно  ОСОБА_1 ;
- письмових поясненнях неповнолітньої учениці 11 класу ОСОБА_4 , наданих в присутності законної представниці ОСОБА_5 , згідно з якими вчитель неодноразово з інтересом дивився на область дівочих сідниць та грудей, облизуючи губи, а також замахнувся, намагаючись ударити її в зону сідниць;
- письмових поясненнях неповнолітньої учениці 11 класу ОСОБА_2 , наданих в присутності законної представниці ОСОБА_6 , відповідно до яких учитель неодноразово з інтересом розглядав область її грудей, прикушуючи губу, що викликало в неї дискомфорт та страх;
- поясненнях неповнолітніх учнів ОСОБА_7 від 14 жовтня 2025 року, ОСОБА_8 від 17 жовтня 2025 року, ОСОБА_9 від 17 жовтня 2025 року, ОСОБА_10 від 17 жовтня 2025 року, наданих у присутності законних представників, згідно з якими ОСОБА_1 допускав словесні образи, приниження, забирав телефони, застосовував фізичну силу (стусани), неодноразово непристойно висловлювався та дозволяв собі недоречні дотики до учениць;
- поясненнях класної керівниці ОСОБА_11 від 20 жовтня 2025 року, практичного психолога ліцею ОСОБА_12 від 20 жовтня 2025 року, директора Іллінецького ліцею № 3 Смальчук К. О. від 20 жовтня 2025 року та вчительки ОСОБА_13 від 20 жовтня 2025 року, відповідно до яких підтверджується факт неналежної поведінки вчителя, зокрема те, що він дозволяв собі розглядати груди та сідниці учениць так, що це помічали оточуючі, а також наявність скарг від батьків та учнів на його неправомірні дії під час уроків «Захист України».
У судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_2 повністю підтримала свої письмові пояснення, а свідки – учні ліцею надали послідовні пояснення, які узгоджуються між собою та з матеріалами службового розслідування щодо фактів неналежної поведінки вчителя, що спростовує доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  в частині суперечливості показань потерпілої та свідків.
Щодо доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що його дії мали виключно методичний характер, а фізичні дотики були випадковими під час навчання поводженню зі зброєю, то суд апеляційної інстанції їх відхиляє, тому що характер дій ОСОБА_1 , зокрема тривале роздивляння частин тіла учениць (грудей та сідниць), що супроводжувалося специфічною мімікою (облизування чи прикушування губ), використання недоречних пестливих звернень («Квіточка», « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), у своїй сукупності свідчать про наявність сексуального підтексту. Такі дії виходять за межі педагогічної етики та методики викладання предмета «Захист України».
Посилання в апеляційній скарзі на стан здоров`я (наслідки контузій, цукровий діабет та вади зору) як на причину специфічного погляду та зволоження губ не спростовують факту вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-7 КУпАП, тому що суб`єктивне сприйняття потерпілими цих дій як образливих та принизливих було викликано не лише мімікою вчителя, а й його вербальними висловлюваннями та фізичними дотиками, що створило для неповнолітніх ворожу та образливу атмосферу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував результати службового розслідування, яке визнало свідчення учнів неодностайними, а також його позитивну характеристику як вчителя як добросовісного фахівця, до якого раніше не було жодних претензій, є безпідставними, тому що за результатами службового розслідування комісія дійшла єдиного висновку про порушення ОСОБА_1 педагогічної етики та вимог статті 54 Закону України «Про освіту». Факт накладення дисциплінарного стягнення (догани), яке ОСОБА_1 не оскаржував, лише підтверджує наявність протиправної поведінки в його діях.
При цьому позитивна характеристика ОСОБА_1 як фахівця до моменту виявлення вказаних подій не може бути підставою для звільнення від адміністративної відповідальності, тому що вчинення дій, що мають характер сексуального домагання щодо неповнолітніх, є грубим порушенням прав дітей та професійних обов`язків педагога.
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення вимог статті 256 КУпАП при складанні протоколу та розбіжностей у датах вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Зазначення в протоколі дати 13 жовтня 2025 року як часу вчинення правопорушення є обґрунтованим, тому що саме цього дня було зафіксовано факт звернення та подано письмову заяву про неправомірні дії вчителя, що стало підставою для негайного реагування адміністрації закладу та правоохоронних органів. Крім того саме цей день є датою виявлення триваючої неналежної поведінки, що відповідає встановленому порядку фіксації адміністративних проступків.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи. 
Стягнення на  ОСОБА_1  накладене в межах строків, встановлених статтею 38 КУпАП, і відповідає вимогам статті 33 КУпАП.  
ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:         О. С. Панасюк