ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №317/2922/25 Головуючий в 1 інст. Нікітін В.В.
Провадження №33/807/320/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2026 року       місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Гарманчук О.Р. (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Гарманчук О.Р. на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 11 вересня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 31 травня 2025 року о 05 год. 39 хв., ОСОБА_1 в Запорізькій області, Запорізькому районі, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд.1 керував т/з Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Гарманчук О.Р., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що об`єктивних, належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у справі не зібрано, а відтак оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування своїх доводів зазначила, що суд першої інстанції в якості доказу справності газоаналізатора взяв за основу роздруківку тесту, зміст якої в жодному разі не може прямо вказувати на його справність чи технічний брак. Отже, судом не було встановлено чи алкотестер, яким було проведено освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння має належну, правову дозвільну документацію. Наголосила, що в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, яка б вказувала на відповідність газоаналізатора вимогам ДСТУ та його технічну справність.
Вважає, що отримавши від сторони захисту відповідні доводи про можливу технічну несправність вимірювального приладу, суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити вказані доводи, а вже після результату перевірки робити достовірні висновки. Таким чином, відсутність наведених підтверджуючих доказів про справність технічного приладу ставить під сумнів проведений працівниками поліції тест на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а його результат відображений в роздруківці, слід сприймати як недостовірний доказ.
Посилаючись на порушення процедури огляду, передбачену ст. 266-1 КУпАП значила, що на момент зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 вважався таким, що виконує обов`язки військової служби, а отже був спеціальним суб`єктом відповідно до КУпАП в діях якого вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП – виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння.
Звертає увагу на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки висновок суду щодо законної зупинки автомобілю ОСОБА_1 виходить за межі правових положень» наведеного закону, є суб`єктивним та надуманим.
Стверджує, що матеріали відеозапису не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинки та як наслідок не містить причин зупинки, визначених ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Відтак, подальші дії працівників поліції виходять за межі їх повноважень та грубо суперечать ст. 19 Конституції України.
У зв`язку із викладеним, просить скасувати постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 11 вересня 2025 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження в справі закрити.
Враховуючи належне повідомлення  ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника – адвоката Гарманчук О.Р., відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справи за відсутністю  ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Під час апеляційного перегляду справи адвокат Гармачук О.Р. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Додала, що  ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки поспішав.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши адвоката Гарманчук О.Р., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.
Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційного суду констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 346926 від 31 травня 2025 року та визнаних судом доведеними підтверджується: 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 були встановлені ознаки сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд проводився за допомогою спеціального технічного засобу Alkotest DRAGER 6820, результат огляду – проба позитивна 0,40‰. З вказаним результатом  ОСОБА_1 погодився, що засвідчив власним підписом (а.с. 5);
- роздруківкою до протоколу з приладу Alkotest 6820 з результатом 0,40‰, яка підписана ОСОБА_1 без зауважень. (а.с. 4);
- відеозаписом події (а.с. 9).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Процедура виявлення у водія транспортного засобу стану сп`яніння передбачена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 р. за №1452/735.
Згідно п. 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 6 розділу І встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі передбачено у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (п.7 розділу І).
Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів регламентовано розділом ІІ згаданої Інструкції.
Так, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, огляд водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння проводить поліцейський за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом , та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
На доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписом не зафіксовано факту керування та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 слід зазначити, що відеозаписом події, який міститься в матеріалах справи, зафіксовані обставини з яких випливає, що ОСОБА_1 був зупинений на блокпості для перевірки документів. Зафіксовано перебування ОСОБА_1 на водійському сидіння автомобіля Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 . Надання ним документів поліцейському для перевірки, відсутність будь-яких заперечень з боку ОСОБА_3 щодо керування ним транспортним засобом. З дотриманням встановленого законом порядку, поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу проведено огляд на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 за згодою водія  ОСОБА_1 , за результатами якого встановлено перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту - 0,40 проміле. З вказаним результатом  ОСОБА_1 погодився і підтвердив вживання ним напередодні алкогольних напоїв.
Отже, на переконання судді апеляційного суду, факт керування  ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у вказаний в протоколі час та у зазначеному місці не викликає сумнів.
Є помилковими доводи апеляційної скарги захисника про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 як спеціального суб`єкта, що виконує обов`язки військової служби повинен був проведений з урахуванням положень ст. 266-1 КУпАП, оскільки необхідно враховувати вимоги частини 1 статті 15 КУпАП, де крім іншого, зазначено, що військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Посилання апелянта на відсутність доказів про справність технічного приладу Alcotest Drager 6820, що ставить під сумнів проведений працівниками поліції тест на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а його результат відображений в роздруківці, слід сприймати як недостовірний доказ, є необґрунтованими та не виходять за межі припущень, оскільки з роздрукованого результату приладу «Драгер 6820», за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування приладу проводилось в межах міжповірочного інтервалу та є діючим, відтак підстави для визнання його результату недійсним відсутні.
Одночасно слід зазначити, що відповідно до п. 5 Розділу ІІ інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. 
Однак, ОСОБА_1 на місці зупинки жодних вимог щодо пред`явлення вказаних документів не заявляв.
Отже, сукупність досліджених доказів усуває будь-які сумніви стосовно доведеності винуватості  ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним. 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гарманчук Олександри Романівни, подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 11 вересня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду     В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 317/2922/25