Справа № 289/549/25
Номер провадження 1-кп/289/42/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Біла Криниця Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, перебуваючого у цивільному шлюбі, має на утриманні трьох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не має судимості,
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 382, ст. 390-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В порушення вимог ст. 28 Конституції України згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», перебуваючи на профілактичному обліку в секторі превенції ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирської області за вчинення домашнього насильства з 21 січня 2020 року, безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , з якою він проживав в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань останньої, а саме ОСОБА_4 неодноразово, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи підґрунтя, вчиняв по відношенню до своєї співмешканки дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_9 побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що виразилось у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій, тощо.
Крім цього, ОСОБА_4 12.01.2025 о 15 год. 00 хв. в с-щі Біла Криниця по вул. Центральній, вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , а саме: ображав словами нецензурної лайки, погрожував фізичною розправою та вдарив один раз долонею під затилок, чим міг спричинити шкоду фізичному та психічному здоров?ю потерпілої.
У зв`язку з вчиненням домашнього насильства, ОСОБА_9 викликано працівників поліції, які припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Надалі, постановою Радомишльського районного суду від 16.01.2025 ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.
Також, ОСОБА_4 12.01.2025 близько 21 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 вчинив повторно домашнє насильство відносно колишньої співмешканки ОСОБА_9 , а саме ображав останню нецензурними словами, кидався битися, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку, пошкодив вхідні двері до будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.
У зв`язку з вчиненням домашнього насильства, ОСОБА_9 викликано працівників поліції, які припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Надалі, постановою Радомишльського районного суду від 20.01.2025 ОСОБА_4 визнано винним за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. 00 коп.
В подальшому, 14.01.2025 року о 23 год. 00 хв. ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 , повторно вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , а саме: ображав останню нецензурними словами, кидався битися, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку, пошкодив пральну машинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.
Також 18.01.2025 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 , повторно вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , а саме: ображав останню нецензурними словами, кидався битися, погрожував фізичною розправою, пошкодив вхідні двері до будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої. 
У зв`язку з вчиненням домашнього насильства, ОСОБА_9 у вказані дні викликано працівників поліції, які припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Надалі, постановою Радомишльського районного суду від 29.01.2025 ОСОБА_4 визнано винним за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1360 грн. 00 коп.
Після цього, ОСОБА_4 , будучи 29.01.2025 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, 15.03.2025 близько 10 години по АДРЕСА_2 , вчинив повторно домашнє насильство відносно колишньої співмешканки ОСОБА_9 , а саме ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, розкидав по будинку особисті речі потерпілої та розбив її посуд, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров?ю потерпілої.
У зв`язку з вчиненням домашнього насильства, ОСОБА_9 у вказані дні викликано працівників поліції, які припинили протиправні дії ОСОБА_4 та склали відносно нього протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Надалі, постановою Радомишльського районного суду від 11.04.2025 ОСОБА_4 визнано винним за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт.
Не припиняючи свої умисні дії, направлені на вчинення домашнього насильства, 04 травня 2025 року близько 14:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи неодноразово притягненим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно колишньої співмешканки ОСОБА_9 , прийшов за місцем її проживання, а саме: за адресою АДРЕСА_2 , та в черговий раз вчинив відносно неї домашнє насильство, яке виразилося в систематичному психологічному насильстві шляхом висловлювання погроз, образ нецензурною лайкою, що призвело до психологічних страждань, економічного насильства шляхом пошкодженням майна, що погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_9 .
У зв`язку із вчиненням ОСОБА_4 систематичного психологічного, економічного насильства щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вказані дії призвели до погіршення якості життя, а також до психологічних страждань останньої, через що вона 04.05.2025 звернулася до сімейного лікаря КНП «Городоцької АЗ ПСМ» Городоцької селищної ради ОСОБА_10 зі скаргами на сильний головний біль, високий артеріальний тиск, ОСОБА_9 знаходилась в після стресовому стані. Стан ОСОБА_9 спричинив постійний психологічний тиск з боку колишнього співмешканця ОСОБА_4 .
Таким чином, за викладених обставин, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо іншої особи, з якою ОСОБА_4 перебував у сімейних відносинах, яке призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Окрім того, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2025 року, у цивільній справі №289/99/25 за заявою ОСОБА_9 , відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким застосовані наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:
1. Заборонено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та їхніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 ;
2. Заборонено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наближатися на відстань 25 м до місця проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та їхніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .
3. Заборонено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 наближатися до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та їхніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , на відстань ближче 5 м.
4. Заборонено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та їхніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після цього, 07 квітня 2025 року ОСОБА_4 був ознайомлений під підпис із рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2025 року про застосування відносно нього обмежувального припису та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390-1 КК України, а саме за невиконання обмежувального припису. 
Однак, 06 травня 2025 року близько 16 години ОСОБА_4 , діючи умисно, нехтуючи обов`язковими до виконання приписами та обмеженнями визначеними рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2025 року, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наблизився на відстань ближче 25 метрів та проник через вікно, до будинку по АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_9 , та їхні малолітні діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив п. 1, 2 обмежувального припису.
В цей же час, день та місці, без розриву у часі, ОСОБА_4 , діючи умисно, продовжуючи порушувати обов`язкові до виконання приписи та обмеження суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2025 року суду наблизився на відстань ближче 5 метрів до своїх малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та спілкувався з останніми, чим порушив п. 3, 4 обмежувального припису.
Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконанні обмежувального припису.

Крім цього, 06 травня 2025 року близько 16:00 години у ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння в с-щі Біла Криниця Житомирського району Житомирської області виник злочинний умисел на незаконне проникнення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 з метою спілкування з колишньою співмешканкою ОСОБА_9 та їх спільними малолітніми дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Того ж дня, в той же час та в тому ж місці ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме до приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_9 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, проник до подвір`я вказаного домоволодіння та підійшов до приміщення будинку, де без розриву у часі шляхом розбиття та виймання скла одного з вікон домоволодіння, таємно, незаконно, проник у середину приміщення будинку, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_9 .
Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла ОСОБА_9 .

Крім того, 05 червня 2024 року постановою Радомишльського районного суду Житомирської області, яка набрала законної сили 17 червня 2024 року, у справі №289/1250/24, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт.
В подальшому ОСОБА_4 , будучи повідомленим про те, що за вказаним вище рішенням суду йому необхідно відбути стягнення у виді 40 годин громадських робіт, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо відбуття стягнення у виді громадських робіт, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили, за наступних обставин.
Так, 20.06.2024 до Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області надійшла постанова Радомишльського районного суду Житомирської області відносно ОСОБА_4 для виконання адміністративного стягнення у виді 40 годин громадських робіт. 
У подальшому, а саме 18.07.2024 працівником Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області із ОСОБА_4 було проведено відповідну бесіду, про що складена довідка, встановлено анкетні дані правопорушника, ознайомлено його з порядком та умовами відпрацювання громадських робіт, а також видане направлення до Городоцької селищної ради Житомирського району (Білокриницький старостинський округ) для відбування адміністративного стягнення у виді 40 годин громадських робіт.
Цього ж дня, із Городоцької селищної ради Житомирського району надійшло розпорядження селищного голови від 18.07.2024 за №34-ОД, про прийняття ОСОБА_4 на роботу із 19.07.2024 до 01.08.2024, однак ОСОБА_4 з того часу по даний час на роботу не вийшов, не маючи для цього поважних причин та таким чином не виконав рішення Радомишльського районного суду від 05.06.2024 про відбуття 40 громадських робіт. 
Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу подій, про які зазначено у обвинувальних актах, та повністю в своїх показаннях повторив та підтвердив ці обставини. При цьому, обвинувачений зазначив, що щиро розкаюється у скоєному. 
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, однак звернулась до суду з клопотанням, в якому просить суд розглянути кримінальне провадження без її участі, щодо призначення покарання ОСОБА_4 поклались на розсуд суду. 
З врахуванням думки учасників судового провадження щодо можливості з`ясування всіх фактичних обставин справи суд вирішив проводити судовий розгляд за відсутності потерпілої. 
Водночас, за клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим та його захисником судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом встановлено, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і не має сумнівів у добровільності та істинності їхніх позицій. При цьому, ОСОБА_4 та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. 
Таким чином, суд вважає доведеним:
-скоєння ОСОБА_4 домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного та економічного насильства щодо іншої особи, з якою ОСОБА_4 перебував у сімейних відносинах, яке призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тому ці дії кваліфікує за ст. 126-1 КК України; 
-скоєння ОСОБА_4 умисного невиконання обмежувального припису, тому ці дії кваліфікує за ст. 390-1 КК України; 
-скоєння ОСОБА_4 незаконного проникнення до житла ОСОБА_9 , тому ці дії кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України; 
-скоєння ОСОБА_4 умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тому ці дії кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України.
Отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ст. 390-1, ч. 1 ст. 382 КК України.
Призначаючи покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Призначаючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, з яких за ч. 1 ст. 162, ст. 390-1 КК України є кримінальними проступками, а за ст. 126-1, ч. 1 ст. 382 КК України нетяжкими злочинами, але від яких тяжких наслідків не настало, особу обвинуваченого, який характеризуються за місцем проживання негативно, визнав повністю вину, щиро розкаявся у скоєнні даних кримінальних правопорушень, а також сукупність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого є визнання вини та щире каяття.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
Отже, приймаючи до уваги зазначені обставини у їх сукупності, позицію прокурора, а також думку потерпілої, які на суворості покарання не наполягала, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 70 КК України, вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі. 
Разом з тим, враховуючи особу ОСОБА_4 та усі пом`якшуючі покарання обставини, а також відсутність тяжких наслідків, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим діянь, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування цього покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Долю речового доказу суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Цивільний позов не заявлено.
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається. 
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 382, ст. 390-1 КК України, та призначити йому покарання:
- за 126-1 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;
- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ст. 390-1 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити  ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку – 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. 

Згідно ст. 91-1 КК України застосувати до  ОСОБА_4 обмежувальний захід, відповідно до якого направити останнього для проходження програми для кривдників. 

Речовий доказ, а саме: DVD-R диск із записом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. 
Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя                 ОСОБА_1