РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/11559/25	
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Міністерства внутрішніх справ України Головного управління Національної поліції в Рівненській області 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач), до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Рівненській області (далі - відповідача 2), в якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Головного управління національної поліції у Рівненській області (відповідач № 2) щодо не забезпечення у дотриманні конституційних прав громадян передбачених ст. 40 Конституції України, які виразились у ненаданні обгрунтованої відповіді у встановлений законом строк на звернення громадянина ОСОБА_1 , - незаконними і протиправними. 
- визнати бездіяльність Міністра внутрішніх справ (відповідач № 1) у відносинах з Головним управлінням національної поліції у Рівненській області (відповідач № 2), яка виразилась у не забезпеченні формування державної політики у сфері забезпечення порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, а також надання поліцейських послуг та у сфері контролю за їх реалізацію, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про національну поліцію», - незаконними і протиправними. 
- солідарно стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (відповідач № 1) та Головного управління національної поліції у Рівненській області (відповідач № 2) моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 50 000 (п`ятдесять дисяч) гривень, яку перерахувати до благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим», ЄДРПОУ 39696398, призначення платежу, - благодійна допомога військовослужбовцям, рахунок в "Приватбанку" (IBAN) НОМЕР_1 .
На обґрунтування позову позивач зазначає, що 24 лютого 2025 року позивач, через поштовий зв`язок скерував рекомендованим листом письмове звернення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» та ст. 40 Конституції України до начальника слідчого відділу в№ 1 Вараського РВП ГУНП у Рівненській області з вимогою повідомити про хід розслідування кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння автомобілем ОПЕЛЬ-ОМЕГА д.н.з. НОМЕР_2 за ознаками ч. 3 ст. 289 КК України, а у разі закриття такого провадження, скерувати постанову про його закриття. В подальшому на неодноразові усні звернення позивача, як при зустрічах так і по телефону, начальник слідчого відділу відділення поліції № 1 Вараського РВП ГУНП у Рівненській області Ігор Васильович Сяський на протязі тривалого часу усно обіцяв надати відповідь на вищевказане звернення, однак відповіді не надав. З цього приводу 16 червня 2025 року позивачем було скеровано на електронну адресу відповідача № 2 письмове звернення з вимогою вжити дієвих заходів щодо надання письмової інформації за вищевказаним зверненням від 24.02.2025 року та повідомити про вжиту міру впливу відносно начальника слідчого відділення І. Сяського через порушення ним ст. 40 Конституції України та ЗУ «Про звернення громадян», однак тривалий час, ніякої належної та обрунтованої відповіді у визначений законом строк позивач не отримав на протязі тривалого часу і до нині. Відтак, відповідач № 2 в даному випадку грубо, зухвало і цинічно порушує ст. 40 Конституції України та ст. ст. 18-20 ЗУ «Про звернення громадян», зокрема, - право позивача одержати обгрунтовану письмову відповідь про результати розгляду його звернення у визначений законом строк. Відповідачем № 2, окрім вищевказаного, знехтувано та не забезпечено дотримання цілого ряду норм ЗУ «Про національну поліцію». З огляду на викладене позивач просить суд задовольнити позов.
Ухвалою суду від 11.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, так як вважає їх безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Також вказує, що згідно з змісту позовних вимог позивач оскаржує бездіяльність ГУНП щодо ненадання відповідей на звернення від 24.02.2025 адресоване начальникові слідчого відділу відділення поліції № 1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області та на звернення від 16.06.2025 адресоване безпосередньо до ГУНП, яке було направлено позивачем на електронну пошту. Сектором правового забезпечення ГУНП 11.07.2025 було скеровано запит за № 57903-2025 на ім`я начальника ВП № 1 ГУНП в Рівненській області А. Кукуюка про надання інформації за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 24.02.2025. Листом від 15.07.2025 № 58646-2025 було повідомлено, що на вказане звернення надано відповідь у встановленому Законом порядку та лист направлено поштовим зв`язком 11.07.2025 за № 57901-2025 сектором правового забезпечення було подано запит до відділу документального забезпечення ГУНП (ВДЗ ГУНП) про надання інформації про надходження на електронну адресу ГУНП 16.06.2025 скарги ОСОБА_2 про вжиття заходів щодо надання скаржнику письмової відповіді за його зверненням від 24.02.2025. 15.07.2025 листом № 58624-2025 ВДЗ ГУНП повідомив, що звернення (скарги) тощо від ОСОБА_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 16.06.2025 не надходили. Як вбачається із скріншоту електронної пошти позивача, долученого до матеріалів позову, скаргу ним було направлено на електронну адресу ГУНП 16.06.2025 о 17 год 29 хв. Сектором правового забезпечення 11.07.2025 було подано запит № 57902-2025 до управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП (УІАП ГУНП) щодо надання інформації про можливі проведення технічних робіт чи наявні технічні несправності у роботі електронної пошти public@rv.police.gov.ua 16.06.2025 та 17.06.2025, що могло б унеможливити надходження до ГУНП скарги ОСОБА_2 . В свою чергу, УІАП ГУНП скерувало запит № 130647-2025 від 11.07.2025 до Департаменту інформаційно - аналітичного забезпечення Національної поліції України (ДІАП НПУ) щодо можливих технічних робіт або наявності технічних несправностей у роботі електронної пошти Національної поліції України в домені police.gov.ua 16.06.2025 та 17.06.2025, що могло б унеможливити надходження скарги до ГУНП в Рівненській області громадянина ОСОБА_2 із електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 на поштову скриньку public@rv.police.gov.ua (копія листа додається). 16.07.2025 УІАП ГУНП супровідним листом надіслало до сектору правового забезпечення лист ДІАП НПУ від 15.07.2025 № 105101-205, яким останній інформує, що в період з 14:00 до 17:45 16 червня 2025 року на вхідному поштовому шлюзі Cisco Email Security Appliance, який обробляє SMTP-трафік для домену police.gov.ua, проводилися регламентні роботи, пов`язані з оновленням програмного забезпечення. У межах зазначених робіт здійснювалося перезавантаження серверів, які відповідають за обробку вхідної електронної пошти, зокрема поштового трафіку від зовнішніх джерел. У вказаний часовий проміжок доставка листів від зовнішніх відправників, зокрема з домену @gmail.com на адресу public@rv.police.gov.ua, була тимчасово недоступною через з`єднання з МХ-записами поштової інфраструктури. Таким чином, надходження звернення громадянина ОСОБА_1 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначений час було технічно неможливим у зв`язку із тимчасовою недоступністю поштового шлюзу. Отже, скарга ОСОБА_2 направлена ним на електронну адресу 16.06.2025 не могла бути отриманою ГУНП та відповідно розглянутою, у зв`язку із технічними причинами, незалежними від ГУНП, а тому протиправної бездіяльності відповідачем 2 не допущено. Варто зазначити, що якби така скарга і була отримана ГУНП, то відповідно до норм чинного законодавства, її розгляд здійснювався протягом одного місяця, а тому кінцевий термін розгляду спливав би лише 15.07.2025, при цьому позов позивачем подано до суду 07.07.2025, тобто до закінчення строків розгляду звернення.
Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2, в якій зазначено, що посилання відповідача № 2 про те, що на їх електронну адресу не надходила скарга позивача є доволі сумнівним з огляду на те, що цей відповідач покликається на докази структурних підрозділів, які входять до складу національної поліції України. При цьому наголошує, що на електрону адресу позивача не надходив звіт чи повідомлення про неможливість надходження (направлення, відправлення, повернення, тощо) скарги. Для прикладу додаю три повідомлення з інших електронних адрес про тимчасові проблеми доставки (вручення), які надходять на електронну адресу в разі проблем з доставкою. Окрім наведеного, вважає, що технічні причини (проведення регламентних робіт), на які покликається відповідач № 2, як причину неотримання (ненадходження) скарги їх на електронну адресу. Також зазначає, що приєднана до відзиву письмову відповідь за підписом заступника начальника слідчого відділення майора поліції І. Сяського, позивачем не отримано і до нині в супереч ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян», де норма передбачає «письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення». А також вказує, що дана відповідь не відповідає вимогам чинного законодавства. Просить суд задовольнити позов.
Від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позивачем не доведено факту порушення його прав збоку МВС. Обґрунтовуючи порушення своїх прав та інтересів позивач вказує, що не отримав від ГУНП в Рівненській області відповіді на свої звернення від 24.02.2025 та від 16.06.2025 та одночасно зазначає, що «Міністр внутрішніх справ бездіє, оскільки не забезпечує у відносинах з відповідачем № 2 (ГУНП в Рівненській області) формування державної політики у сфері забезпечення порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, а також надання належних поліцейських послуг і не контролює їх реалізацію поліцією (відповідачем № 2), відповідно до пункту 1 частини 1 статті 16 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідач 1 вказає, що саме лише цитування позивачем статті 16 Закону України «Про Національну поліцію» не свідчить про наявність протиправної бездіяльності відносно позивача збоку Відповідача-1. Позивачем не зазначено, які саме обов`язкові дії на його користь мав здійснювати Відповідач-1, якими нормативно-правовим актом це передбачено та чи були ці дії об`єктивно-необхідними. Відповідач вказує, що позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів збоку Відповідача-1, а тому слід дійти висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною і незаконною бездіяльності Відповідача-1. Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якій останні вказує, що ключовими нормативними документами, які уповноважують здійснювати контроль Міністерства внутрішніх справ за діяльністю Національної поліції регулюється Законом України "Про Національну поліцію", Положенням про Міністерство внутрішніх справ України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 878, Положенням про Національну поліцію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877. Де визначено, що діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ. Аналіз вищевказаних нормативних актів дає підстави зробити висновок, що національна поліція підзвітна і підконтрольна Міністерству внутрішніх справ. Виходячи з основного закону та вищевказаних нормативних актів МВС, посеред іншого несе відповідальність перед українським народом, до числа яких належить і позивач за забезпечення громадського порядку, захист прав і свобод громадян та різними правопорушеннями. Ця відповідальність виражається у дотриманні законності, прозорості та підзвітності у своїй діяльності. Просить суд задовольнити позов повністю.
Від відповідача 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких вказується, що позивач ставить під сумнів посилання відповідача 2 про те, що на електронну адресу ГУНП не надходила його скарга, оскільки ГУНП покликається на докази структурних підрозділів, які входять до складу Національної поліції України та те, що регламентні роботи, які перешкодили надходженню такої скарги проводились також підрозділами Національної поліції України. Варто зазначити, що відповідно до доручення т.в.о. Голови Національної поліції України І. Вигівського від 10.04.2023 № 3397/01/27-2023 «Про організацію експлуатації, проведення обслуговування та збереження технічних засобів центрального програмно - технічного комплексу інформаційно - комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та технічних засобів телекомунікації Національної поліції України» саме на Департамент інформаційноаналітичної підтримки Національної поліції України (далі - ДІАП НПУ) покладається обов`язок із забезпечення проведення технічного обслуговування засобів електронних комунікацій, які перебувають на балансі Національної поліції України відповідно до регламенту проведення технічного обслуговування Департаментом інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України засобів центрального програмно-технічного комплексу інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та засобів електронних комунікацій (далі - регламент). Відповідно до регламенту метою технічної підтримки та обслуговування програмно - технічного комплексу і технічних засобів електронних комунікацій є збереження і підтримка належного функціонування технічних засобів електронних комунікацій та обладнання, забезпечення їх безперебійної роботи, запобігання відмовам у роботі й передчасного зношування устаткування. При виконанні технічної підтримки та обслуговування серверного та комунікаційного обладнання можуть виникнути такі види відмов у роботі, зокрема відсутність доступу до відомчої електронної пошти НПУ. Відтак, працівник ГУНП в Рівненській області, який визначений відповідальною особою, не уповноважений на проведення регламентних робіт, зокрема із поштовим сервісом, саме тому, відповідачем 2 і було надано відповідний запит до ДІАП НПУ, до повноважень якого і відноситься їх проведення.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
24.02.2025 позивач через укрпошту звернувся до начальника слідчого відділу №1 Вараського РВП ГУПН у Рівненській області із запитом відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
16.06.2025 через електрону пошту звернувся до відповідача 2 із скаргою щодо не розгляду заяви від 24.02.2025 відповідно до чинного законодавства.
Заступником начальника - начальник слідчого відділення майор поліції І. Сяський надав інформацію, щодо запиту позивача від 24.02.2025, в якому зазначається, що відомостей по кримінальній справі минулих років №55/01-03, а саме події, що мали місце 2002 року по факту незаконного заволодіння Вашим транспортним засобом до ЄРДР не вносилося. Однак даний лист не містить реквізитів, які передбачені чинним законодавством а саме дати та вихідного номеру.
Листом від 11.07.2025 №57901-2025 правовий сектор правового забезпечення просив начальника ВДЗ ГУНП в Рівненській області надати інформацію про надходження на електрону адресу public@rv.police.gov.ua 16.06.2025 скарги ОСОБА_3 про вжиття заходів щодо надання скаржнику письмової інформації за його звернення від 24.02.2025.
Листом від 11.07.2025 №57902-2025 правовий сектор правового забезпечення просив начальника УІАП ГУНП в Рівненській області надати інформацію про можливі проведення технічних робіт чи наявні технічні не справності у роботі електронної пошти public@rv.police.gov.ua 16.06.2025 та 17.06.2025, що могла б унеможливити надходження до ГУНП скарги ОСОБА_2 .
Листом від 11.07.2025 №57903-2025 правовий сектор правового забезпечення просив начальника ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області надати інформацію про результати розгляду звернення ОСОБА_3 від 24.02.2025, яке було направлено заявником на ім`я начальника слідчого відділу ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області поштовим зв`язком, із долученням копії відповідних документів.
Листом від 11.07.2025 №130647-2025 начальник УІАП ГУНП в Рівненській області просив начальника ДІАП національної поліції України надати інформацію щодо можливості технічних робіт або наявності технічних несправності у роботі електронної пошти public@rv.police.gov.ua 16.06.2025 та 17.06.2025, що могло б унеможливити надходження скарги до ГУНП в Рівненській області.
Листом від 15.07.2025 №58624-2025 відділу документального забезпечення УНП в Рівненській області надало відповідь на лист сектора правового забезпечення ГУ НП в Рівненській області, що на електрону пошту public@rv.police.gov.ua відділу документального забезпечення Головного управління національної поліції в Рівненській області 16.06.2025 не надходити звернення (скарги) від ОСОБА_1 .
Листом від 15.07.2025 №58646-2025 Вараський районний відділ поліції відділення поліції №1 ГУ НП в Рівненській області надало інформацію щодо запитуваної інформації від 11.07.2025, в якій зазначається, що звернення ОСОБА_2 від 24.02.2025 було розглянуто в установленому порядку.
Департамент інформаційно-аналітичної підтримки національної поліції України надало 15.07.2025 №105101-2025 відповідь на лист від 11.07.2025, в якому зазначається, що 16.06.2025 та 17.06.2025на вхідному поштовому шлюзі Cisco email Security Appliance, який обробляє SMTP-трафік для доменту police.gov.ua проводилися регламентовані роботи, пов`язанні з оновленням програсного забезпечення. Таким чином надходження звернення громадянина ОСОБА_1 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначений час було технічно неможливим у зв`язку з тимчасовою недоступністю поштового шлюзу.
Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Рівненській області надало 16.07.2025 №58984-2025 відповідь на лист сектору правового забезпечення ГУ НП в Рівненській області від 11.07.2025, в якому зазначено, що можливих технічних робіт або наявності технічних несправностей у роботі електронної пошти Національної поліції України в домені police.gov.ua 16.06.2025, що могли б унеможливити надходження скарги до ГУНП в Рівненській області громадянина ОСОБА_2 із електронної скриньки adwoko@gmail.com на поштову скриньку public@rv.police.gov.ua.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся з позовом до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР).
Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.
Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).
При цьому частинами третьою, четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
За приписами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно із ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
За приписами частини першої, другої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З вищенаведених норм вбачається, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства.
Також відповідно до пунктів 1 та 3 розділу І Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15 листопада 2017 року №930, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2017 року за №1493/31361 (далі - Порядок №930), цей Порядок установлює єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян. Дія цього Порядку не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, установлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про доступ до судових рішень», «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження». 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №930 звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв`язку, мережі Інтернет, електронного зв`язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи "Урядовий контактний центр" та телефонну "гарячу лінію" Національної поліції України, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються службою діловодства органу (підрозділу) поліції в день їх надходження, а ті, що надійшли в неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 1) або на реєстраційно-контрольних картках (далі - РКК) (додаток 2), придатних для обробки персональними комп`ютерами. 
Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 12 та 13 розділу IV Порядку №930 рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України. 
Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді. 
За результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об`єктивного, усебічного та повного розгляду звернення. До звернень, які не потребують проведення перевірки, довідки не складаються. 
Відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.
Відповідь на звернення громадян повинна містити обов`язкові реквізити: вихідний номер та дату, посилання на вихідне звернення, повну назву органу влади, підпис керівника чи уповноваженої особи, а також містити чітку, вичерпну інформацію по суті звернення, з посиланням на законодавство. Відповідь надсилається на бланку встановленої форми, в межах компетенції суб`єкта, з дотриманням термінів розгляду.
Як зазначалося вище судом лист заступника начальника - начальник слідчого відділення майор поліції І. Сяський, щодо запиту позивача від 24.02.2025 не містить в собі реквізитів, які передбачені чинним законодавством а саме дати та вихідного номеру.
Що стосується скарги ОСОБА_1 від 16.06.2025 суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 скеровано через електрону адресу скаргу від 16.06.2025 з вимогою вжити дієвих заходів щодо надання йому письмової інформації за його зверненням від 24.02.2025 року та повідомити про вжиту міру впливу відносно начальника слідчого відділення І. Сяського із-за порушення ним ст. 40 Конституції України та ЗУ «Про звернення громадян».
Факт надіслання вказаної скарги підтверджується скрін шотом надіслання електронного листа, який знаходиться в матеріалах справи.
Суд зазначає, що доказів того, що відповідачем 2 було надано відповідь на звернення позивача від 16.06.2025 суду не надано.
Таким чином, з наведеного слідує, що відповідач 1 всупереч вимогам Закону України "Про звернення громадян", не розглянув скаргу позивача від 16.06.2025 по суті, що свідчить про порушення вимог Закону України "Про звернення громадян", тим самим допустив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог до відповідача 1 то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Завданням адміністративного судочинства є вирішення спорів з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України). 
Згідно із статтею 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. 
Отже, передумовою для захисту адміністративним судом прав особи є встановлення факту порушення прав такої особи. 
Як визначено пунктом 9 частини 5 статті 160 КАС України, у позовній заяві зазначається обґрунтоване порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів саме позивача. 
Так, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. 
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. 
Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову. 
Судовий захист не може розповсюджуватися на майбутнє можливе порушення прав, оскільки спрямований на захист конкретних уже порушених прав особи, яка звертається до суду. 
Обґрунтовуючи порушення своїх прав та інтересів позивач вказує, що не отримав від ГУНП в Рівненській області відповіді на свої звернення від 24.02.2025 та від 16.06.2025 та одночасно зазначає, що «Міністр внутрішніх справ бездіє, оскільки не забезпечує у відносинах з відповідачем № 2 (ГУНП в Рівненській області) формування державної політики у сфері забезпечення порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, а також надання належних поліцейських послуг і не контролює їх реалізацію поліцією (відповідачем № 2), відповідно до пункту 1 частини 1 статті 16 Закону України «Про Національну поліцію». 
У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 суд зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. 
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Натомість позивачем не надано будь-яких доказів порушення його прав збоку відповідача-1. 
Отже, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів збоку відповідача-1, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даних позовних вимог.
Щодо стягнення на користь позивача 50000 грн моральної шкоди, то суд зазначає, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 4 вказаної постанови зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Відтак суд дійшов висновку, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. 
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №1340/4056/18, від 18.06.2020 у справі №339/183/16-а, від 03.08.2020 у справі №817/48/18.
Позивач пов`язує свої моральні страждання з протиправною бездіяльністю відповідачів щодо неналежного розгляду його звернень від 24.02.2025, 16.06.2025. Разом з тим позивач, зазначаючи, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів йому завдано моральної шкоди, не надав для суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів, що є предметом цієї справи, та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до норм ст.139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Рівненській області щодо не надання відповіді на звернення від 24.02.2025 та 16.06.2025 ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про звернення громадян".
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Рівненській області надати відповідь на звернення від 24.02.2025 та 16.06.2025 ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про звернення громадян".
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 26 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця Академіка, 10,м. Київ,01601, ЄДРПОУ/РНОКПП 00032684) Відповідач - Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул. Миколи Хвильового, буд. 2,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 40108761) 

Суддя       У.М. Нор