ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/7663/25 пров. № А/857/50807/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
за участю секретаря Вовчанського А.І.,
представника апелянта Олійника В.Б.,
представника відповідача Ісаєвої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (постановлену головуючим – суддею Хома О.П. у м. Львові о 15 год. 13 хв., повне судове рішення складено 07 листопада 2025 року) про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/7663/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Чернівецькій області про визнання протиправним дій та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Василь Богданович, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області від 30.01.2023 № 12д/дск в частині скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 справі присвоєно № 380/7663/25, головуючим суддею визначено суддю Москаля Р.М.
Ухвалою від 22.04.2025 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС України), залишена без руху з підстав пропущення встановленого законом строку звернення до суду із позовом, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.
Представник позивача 05.05.2025 (вх. № 36843) подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку, а також доказів на підтвердження існування таких обставин.
Суддя Москаль Р.М. 12.05.2025 подав заяву про самовідвід.
Заява обґрунтована тим, що суд під його головуванням з незалежних від судді причин не може забезпечити об`єктивності судового розгляду, оскільки цей суддя не має спеціального допуску відповідно до Закону України «Про державну таємницю» до роботи з документами, що містять державну таємницю, а також доступу до нормативно-правового акта, який регулює спірні правовідносини.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 задоволено заяву судді Москаля Р.М. про самовідвід від 12.05.2025, а справу № 380/7663/25 передано до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу та визначення складу суду для її розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.05.2025 справу № 380/7663/25 передано для розгляду судді Хомі О.П.
Ухвалою від 14.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено справу до колегіального розгляду у складі трьох суддів в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.06.2025.
Представник відповідача 02.06.2025 (вх. № 45472) подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.
Представник позивача 25.06.2025 (вх. № 52460) подав заперечення на заяву про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою від 02.10.2025 позовну заяву залишено без руху з метою вирішення питання своєчасності звернення позивача до суду з цим позовом.
Представник позивача 14.10.2025 (вх. № 82004) подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду на виконання вимог ухали про залишення позовної заяви без руху від 02.10.2025.
В обґрунтування заяви зазначено, що, на думку позивача, УСБУ в Чернівецькій області зволікало із скасуванням допуску до державної таємниці та із повідомленням про таке скасування військовій частині НОМЕР_1 (в якій позивач проходив службу). Вважав, що надіслане повідомлення від 30.01.2023 № 75/26/363дск не відповідало вимогам Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939. Окрім того, на запити військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 та 14.03.2023 про надання оскаржуваного розпорядження, відповідач умисно приховував дані, що призвело до пропуску строку звернення до суду. Однією із причин поважності пропуску строку зазначає участь ОСОБА_1 в бойових діях за бойовими розпорядженнями та відрядження, на підтвердження чого додає копії відповідних наказів. Вважає, що статус військовослужбовця у взаємозв`язку із умовами правового режиму воєнного стану, зокрема мобілізацією та участю в бойових діях, є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, посилаючись при цьому на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24.
Представник позивача у підготовчому засіданні 04.11.2025 заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду підтримав.
Відповідач 03.11.2025 (вх. № 87678) подав заперечення на заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Вважав, що повідомлення від 30.01.2023 № 75/26/363дск містить причини і підстави прийняття оскаржуваного розпорядження, з посиланням на обставини, які призвели до прийняття відповідного рішення і законодавчі норми, які є правовою підставою прийняття рішення про скасування допуску до державної таємниці, тобто відповідає Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939. Зауважує, що станом на 16.02.2023 військова частина НОМЕР_1 вказане повідомлення отримала. Щодо виконання позивачем завдань за бойовими розпорядженнями у районах ведення бойових дій, відряджень, зазначає, що за дворічний період, на який позивач пропустив місячний строк звернення до суду, перебування ОСОБА_1 у районах ведення бойових дій не було безперервним. Щодо статусу позивача як військовослужбовця у взаємозв`язку із дією в Україні правового режиму воєнного стану, зауважує, що позивач не є призваним на військову службу по мобілізації, а проходить військову службу за контрактом більше 8 років. Тому у цій справі не може застосовуватись правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24. Сам факт проходження військової служби не є самостійною та достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду. Звертає увагу, що після 12.08.2024 – дати надання ОСОБА_1 письмових пояснень в межах проведення службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 , позивач точно дізнався про порушене право і все ж вчасно не звернувся до суду із цим позовом.
Представник відповідача у підготовчому засіданні 04.11.2025 заперечення підтримала.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовлено. Визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом. Заяву Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області про залишення позовної заяви без розгляду, - задоволено. Позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та скасування рішення - залишено без розгляду.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що зазначені представником позивача підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними та відмовив у поновленні строку звернення до суду.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційні скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що повторне повернення до питання поновлення пропущеного строку на звернення до суду є грубим порушенням фундаментальному принципу правової визначеності, оскільки відкриття провадження після залишення позовної заяви без руху надавало обґрунтовані запевнення моєму довірителю, що суд поновив йому таке право на звернення до суду з позовом, тим паче враховуючи його статус військовослужбовця, що продовжує перебувати на службі і на даний час.
Також вказує, що суд невірно і безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 за критерієм «повинен був дізнатися» про порушення своїх прав з 16.02.2023, оскільки як самим судом в оскаржуваній ухвалі зазначається, що в подальшому ОСОБА_1 виконував обов`язки військовослужбовця із доступом до державної таємниці до 28.08.2024. Тільки Наказом від 28.08.2024 № 331агд Військової частини НОМЕР_2 припинено доступ ОСОБА_1 до державної таємниці.
Крім цього зазначає, що ОСОБА_1 пропустив строк на звернення із даним позовом у зв`язку із безпосередньою участю в бойових діях впродовж строку позовної давності, неналежним інформуванням про прийняте щодо нього рішення, а також відсутністю доступу до правничої допомоги.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справ направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В судовому засіданні представниця відповідача, заперечила проти задоволення апеляційної скарги та надала пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, з наступних підстав.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Строки звернення до суду визначені ст. 122 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою цієї ж статті обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Зі змісту таких норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин займав посаду начальника служби охорони державної таємниці (керівник РСО) НОМЕР_3 .
Предмет позову - розпорядження Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області від 30.01.2023 № 12д/дск в частині скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці, безпосередньо стосується виконання ним службових обов`язків та проходження військової служби.
Тобто спірні правовідносини в розумінні КАС України стосуються проходження позивачем публічної служби.
Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому «повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відтак, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду, чи, відповідно, повернути.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що повідомлення про прийняття розпорядження Управлінням Служби безпеки України в Чернівецькій області від 30.01.2023 № 12д/дск надійшло до військової частини НОМЕР_1 16.02.2023. Отже, починаючи із 16.02.2023 позивач повинен був дізнатися (в силу займаної посади не міг не знати) про прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження.
Суд також встановив, що ОСОБА_1 у поясненнях від 12.08.2024, наданих у ході проведення службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 , результати якого оформлені 21.09.2024, вказує на цю обставину. Отже, станом на 12.08.2024 позивачу достеменно було відомо про прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження. Тобто із 12.08.2024 позивач дізнався про таке рішення.
Позивач з цим позовом звернувся до суду 16.04.2025, тобто через 2 роки від граничного строку звернення до суду у цій категорії спорів за критерієм «повинен був дізнатися» та через 8 місяців за критерієм «дізнався», що свідчить про значний пропуск визначеного у частині п`ятій статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду.
Щодо доводів позивача про недотримання УСБУ в Чернівецькій області порядку здійснення повідомлення про скасування допуску до державної таємниці як підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду, то суд першої правильно зазначив таке.
Відповідно до змісту повідомлення УСБУ в Чернівецькій області від 30.01.2023 № 75/26/363дск, підписаного начальником УСБУ в Чернівецькій області (зареєстроване у військовій частині НОМЕР_1 16.02.2023 за вх. № 51дск): «Виявлені обставини підпадають під визначення п.3 ч.2 ст.23 Закону України «Про державну таємницю» - невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше, що є підставою для скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці (наданого за формою 1 розпорядженням Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області від 15.03.2022 № 26д/дск). З урахуванням викладеного, керуючись вимогами статей 23, 26 Закону України «Про державну таємницю», Управління СБ України в Чернівецькій області ОСОБА_1 скасовано допуск до державної таємниці за формою 1. Відповідно до пункту 81 Порядку 939, необхідно надіслати на адресу Управління картки за формою згідно з додатками 6 та 8 до цього Порядку на ОСОБА_1 ».
Правовідносини щодо скасування допуску до державної таємниці регулюються статтями 23, 26 Закону України «Про державну таємницю» та пунктами 80-87 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі – Порядок № 939).
Відповідно до пункту 80 Порядку № 939, скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органом СБУ за останнім місцем провадження громадянином діяльності, пов`язаної з державною таємницею, серед іншого, у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 Закону України «Про державну таємницю».
Згідно з пунктом 81 Порядку № 939, у разі виявлення органом СБУ обставин, передбачених статтею 23 Закону України «Про державну таємницю», рішення про скасування громадянину допуску до державної таємниці приймається у формі наказу або розпорядження органу СБУ, про що керівнику підприємства, установи, організації надсилається повідомлення із зазначенням причин і підстав для скасування. Після отримання такого повідомлення підприємство, установа, організація надсилає органу СБУ облікову картку (форма 6) та картку за формою згідно з додатком 8. Про переведення громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, або звільнення підприємство, установа, організація письмово інформує орган СБУ, який скасував громадянину допуск до державної таємниці.
Суд зауважує, що Порядком № 939 не визначено строку, протягом якого орган СБУ надсилає передбачене пунктом 81 Порядку № 939 повідомлення керівнику підприємства, установи, організації.
Окрім того, начальник служби охорони державної таємниці (керівник РСО) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не був відсторонений від виконання посадових обов`язків за посадою (переведений, звільнений), а залишився у статусі керівника РСО, саме на нього були покладені обов`язки, передбачені пунктом «а» частини 8 статті 21 Закону України «Про державну таємницю» у частині недопущення необґрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації (у т.ч. і самого себе), контролю за додержанням порядку надання доступу до державної таємниці (пункт 96 Порядку № 939), надсилання до органу СБУ власних облікової картки (форма 6) та картки за формою 8 для проставлення відміток про скасування йому допуску до державної таємниці (пункт 81 Порядку № 939).
З огляду на це, суд обґрунтовано відхилив як безпідставні доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_1 був залежним від зовнішніх дій та наказів командування військової частини.
Також суд зауважує, що повідомлення від 30.01.2023 № 75/26/363дск про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці оформлене та доведене до відома позивача відповідно до вимог Порядку № 939.
Щодо статусу позивача як військовослужбовця у взаємозв`язку із умовами правового режиму воєнного стану, зокрема мобілізацією та участю в бойових діях як підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Позивач просить суд у силу частини 5 статті 242 КАС України застосувати висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24:
«На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне сформувати наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:
Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:
1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.
2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.
3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.
4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.
5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку».
Суд звертає особливу увагу позивача, що кожна справа має свої особливості, свої індивідуальні обставини, які встановлюються на підставі доказів.
Такими особливостями у справі № 380/7663/25 є те, що позивач, по-перше, проходить військову службу за контрактом, а не за мобілізацією (станом на 27.11.2024 його вислуга у ЗСУ складала 08 років 05 місяців 11 днів); по-друге, представник позивача у заяві від 14.10.2025 (вх. № 82004) про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду взагалі не наводить обставин, які б свідчили про утруднення доступу до правової допомоги; по-третє, характер обов`язків, які виконував позивач у період з 16.02.2023 по 16.04.2025 полягав у виконанні повноважень працівника РСО відповідно до статті 21 Закону України «Про державну таємницю», пункту 42 Порядку № 939 та офіцера служби психологічної підтримки військовослужбовців.
Єдиною причиною, яка б могла бути підставою для поновлення строку звернення до суду у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби, залишилася безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконання бойових (спеціальних) завдань за такі, підтверджені належними і допустимими доказами, періоди: 20.04.2023-25.04.2023, 14.06.2023-14.07.2023, 17.08.2023-04.09.2023, 13.09.2023-18.09.2023, 22.11.2023-03.12.2023
У справі також містяться докази на підтвердження того, що у період з 28.01.2024 по 30.01.2024 ОСОБА_1 перебував у службовому відрядження з метою проходження курсу підвищення кваліфікації, з 22.02.2023 по 08.03.2023 був тимчасово непрацездатним та з 27.03.2023 по 12.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що вказані періоди неможливості звернення до суду із позовною заявою хоч і є зумовлені об`єктивно непереборними обставинами і не залежали від волевиявлення позивача, проте вони є розділеними у часі і не складають суцільний дворічний період із 16.02.2023, коли позивач «міг дізнатися» про порушене право, як і не складають суцільний 8-місячний період, коли позивач «дізнався» про порушене право.
Щодо доводів представника позивача, що повернення судом у новому складі до питання поновлення пропущеного строку звернення до суду (за процесуальних обставин цієї справи) є грубим порушенням принципу правової визначеності, адже відкриття провадження після попереднього його залишення без руху свідчить про поновлення пропущеного процесуального строку, то потрібно зазначити таке.
Адміністративне процесуальне законодавство не обмежує суд стадією відкриття провадження у справі для визнання строку звернення до суду пропущеним, надання оцінки поважності причин його пропущення та застосування наслідків пропущення строку звернення до суду.
Так, частини 3 та 4 статті 123 КАС України зокрема регламентують процесуальний порядок розгляду судом зазначених питань, після відкриття провадження у справі, зокрема, - у разі коли факт пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, тобто якщо суд на стадії відкриття провадження не володів певними відомостями щодо обстави справин (ч. 3 ст. 123 КАС України), та - якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним.
Тобто КАС України передбачено, що питання дотримання строку звернення до суду може бути предметом розгляду і після відкриття провадження у справі
Колегія суддів зазначає, що при пропуску строку звернення до суду такий строк може бути поновлений лише за наявності поважних причин. При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.
За таких обставин, не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач в апеляційній скарзі не вказав інших причин поважності пропуску строку звернення до суду.
За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого ст. 122 КАС України, і поважних причин пропуску строку позивач не навів.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/7663/25 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 02 лютого 2026 року