ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9637/25 Справа № 216/2437/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року                                                м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О., 
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ващенко Олександр Миколайович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складення повного судового рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ

У квітні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2024 року сталася ДТП за участю автомобіля «Skoda Fabia», під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Daewoo Sens», власником якого є позивач. 
Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 
Страховою компанією було відшкодовано позивачу 19 943,19 грн матеріальної шкоди, проте, згідно з висновком експертного дослідження розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, становить 36 088,92 грн. Таким чином, невідшкодованою залишається сума у розмірі 16 145,73 грн. 
Крім цього, позивач зазначає, що в результаті ДТП зазнав моральних страждань, які він оцінює у 20 000,00 грн. 
На підставі викладеного, просив суд стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 16 145,73 грн, 20 000 гривень моральної шкоди, 6 000 гривень витрати на виробництво транспортно-товарознавчого дослідження та судовий збір.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . В рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16 145,73 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 642,55 грн та витрати на залучення експерта у розмірі 6 000,00 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ващенко О.М., посилаючись а порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, які впливають на правильність вирішення спору у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що цивільно-правова відповідальність апелянта була застрахована у страховій компанії ТДВ СГ «Оберіг» і саме страховик є належним боржником у межах страхових сум.
Також посилається, що судом не залучено до участі у справі ані страхову компанію, ані власника пошкодженого транспортного засобу, та не перевірено факт належного володіння саме позивачем транспортним засобом. 
Зазначає, що судом неправильно визначено розмір моральної шкоди, що призвело до безпідставного збагачення позивача. Позивач під час ДТП не перебував в транспортному засобі, не зазнав фізичних чи психічних страждань. Відповідачка добровільно компенсувала 1 000 грн моральної шкоди, що є достатньою компенсацією за факт належного позивачу майна. Суд без належних доказів та розрахунків визначив моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, що суперечить принципу розумності та справедливості.
Посилається, що суд розглянув справу без належного повідомлення відповідачки про її розгляд справи. Не перевірив факт отримання відповідачем позовної заяви та копій доданих до неї документів, що позбавило відповідача подати відзив. 
Також зазначає, що судом безпідставно було стягнуто витрати на експертизу у розмірі 6 000 грн, які не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відносяться до прямого збитку – матеріальна шкода, яка також відшкодовується страховиком. 
Відзив на апеляційну скаргу не наданий. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 листопада 2024 року о 07:40 год, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля під`їзду №8 будинку №8 по вул. Миколаївське шосе в м. Кривому Розі, була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, не вжила негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та не мала змогу контролювати рух і безпечно керувати транспортним засобом, в результаті чого пошкодила козирок будинку – бетонну плиту, яка впала на автомобіль «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, а також був пошкоджений козирок будинку, належний Департаменту розвитку інфраструктури міста Кривого Рогу виконкому Криворізької міської ради. Вказаними діями ОСОБА_2 порушила п.п. 2.3б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2024 року у справі №216/8476/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчинені ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Зазначена постанова набрала законної сили 31.12.2024 року.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ Страхова група «Оберіг» № НОМЕР_3 .
З висновку транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку №253/24 від 14.01.2025, складеного судовим експертом Рейнюком О.В., вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Daewoo Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 36 088,92 грн.
Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 24.10.2023 року власником транспортного засобу «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .
19.09.2024 року на підставі довіреності НТН 777242, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Альошин В.А. уповноважив ОСОБА_1 представляти свої інтереси з питання розпорядження на свій розсуд транспортним засобом «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_2 .
27.03.2025 року позивачу здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 19943,19 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку позивача.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, виходив з того, що страховиком здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 19 943,19 грн, відтак невідшкодованими залишаються збитки в розмірі 16 145,73 грн, які підлягають стягненню з відповідачки. 
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахувавши характер та обсяг заподіяної ДТП, а також поведінку відповідача, спричинення ДТП дійсно вплинуло на спосіб життя позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині та визначив стягнення у відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача 3 000 грн, що, на думку суду, є достатньою та об`єктивною сумою для відшкодування моральної шкоди.
Також суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 6 000 грн. 
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно ч. 1, 2, 3 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає за наступних підстав.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до положень ч. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання такого відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. До такої заяви також додаються документи, перелік яких міститься у п. 35.2 ст. 35 Закону.
Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Так, матеріалами справи встановлено, що подія ДТП, винною у якій визнано відповідачку ОСОБА_2 , мала місце 23.11.2024 року.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «Страхова група «Оберіг» №220950587. Вказаним полісом визначена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 160 000,00 гривень.
Випискою з особового рахунку позивача підтверджено, що 27.03.2025 року йому страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 19 943,19 грн. 
Відповідно висновку експерта №253/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, складеного 14 січня 2025 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 36 088,92 грн.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч. 1 ст.  42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (п. 2, 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.
Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі№910/17792/17.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).
Якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначити розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП.
Тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16 145,73 грн та витрат на залучення експерта в розмірі 6 000 грн. 
З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції в зазначеній вище частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення вказаних вимог ОСОБА_1 без задоволення.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції керувався нормами ст. 23 ЦК України, врахувавши характер і обсяг заподіяної ДТП шкоди, те, що ДТП негативно вплинула на спосіб життя позивача, йому спричинені моральні переживання та страждання, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн., в сумі меншій ніж просив позивач. На думку суду вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, яка спричинена внаслідок неправомірних дій відповідачки 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Компенсуватися моральна шкода має в будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства.
Аналогічна позиція прослідковується й у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема урішенні від 22.02.2005 у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).
Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідачки ОСОБА_2 порушено право користування позивачем транспортним засобом, порушився звичний життєвий уклад, він через пошкодження автомобіля вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідачку обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.
При цьому апеляційний суд не приймає посилання відповідача на добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн, оскільки вказані обставини відповідачем належними доказами не підтверджені.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі №607/4341/20).
З урахування того, що, внаслідок протиправної поведінки відповідачки, порушено право володіння, користування ОСОБА_1 належним йому автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, що безумовно тягне за собою зміни у житті позивача, колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди у сумі 3000,00 грн., що є розумним, виваженим і справедливим у даній ситуації, а тому у наведеній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Колегія суддів апеляційного суду не приймає посилання відповідачки як на порушення норм процесуального права її доводи про розгляд справи без її належного повідомлення та не вручення їй копії ухвали про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви та доданих до неї документів, що позбавило її права своєчасно подати до суду відзив, оскільки ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Поштове відправлення, надіслане судом першої інстанції на адресу відповідачки: АДРЕСА_1 повернуто до суду з поштовою відміткою від 04.05.2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем належного вручення поштового відправлення. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі відповідач також вказала місце свого проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з  ОСОБА_2 та зменшує цей розмірі з 641,55 грн. до 100,53 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, судовий збір, понесений відповідачкою ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги в сумі 1 225,25 грн. слід стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ващенко Олександр Миколайович, задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення у відшкодування матеріальної шкоди 16 145,73 гривень та витрат на залучення експерта у розмірі 6 000,00 гривень скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 16 145,73 гривень та витрат на залучення експерта у розмірі 6 000,00 гривень. 
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року в частині розміру судового збору, стягнутого з   ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 641,55 гривень до 100,53 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 225,25 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: