Справа № 159/6669/25 	Головуючий у 1 інстанції: Губар В. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/265/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Ковельська міська рада Волинської області, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 була розлучена, не мала дітей та родичів. Заявниця познайомилася з ОСОБА_2 у 2018 році, відтоді остання неодноразово почала просити її допомоги по різних побутових питаннях. Фактично з 2019 року вони почали разом проживати як сім`я. Заявниця регулярно надавала ОСОБА_2 допомогу, супроводжувала до лікарні, забезпечувала догляд у побуті, займалась хатніми справами, вони вели спільне господарство, разом робили ремонт, облаштування балкону та інші дрібні ремонти. Заявниця оплачувала всі рахунки за комунальні послуги, продукти харчування купувала за власні кошти, бо пенсії ОСОБА_2 вистачало практично лише на купівлю для неї ліків. На той час як заявниця почала проживати із ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак, проживали з чоловіком окремо, останній проживав разом з дочкою, діти заявниці на той час вже були повнолітніми. Чоловік заявниці помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку зі спільним проживанням та відносинами, які склались між заявницею та ОСОБА_2 , вони у 2020 році уклали спадковий договір, за умовами якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 переходить у власність ОСОБА_1 . Факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_2 можуть підтвердити свідки. Поховання ОСОБА_2 здійснювала ОСОБА_1 самостійно за власні кошти. Заявниця прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, за відсутності інших спадкоємців. За життя ОСОБА_2 заявниця знала, що в неї на рахунку знаходяться грошові заощадження, вони не раз з нею приходили в банк для перевірки рахунку, отримання виписок, вона говорила, що після її смерті вони будуть належати їй, проте заповіт так і не встигла написати. За результатами звернення до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину їй було роз`яснено і надано відповідь, про те що ОСОБА_2 не складала заповіт, після її смерті відкрилась спадщина по закону, і згідно норм ЦК України заявниця не є родичкою із ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , з 01.01.2019 по день смерті ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим у результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Вказує, що висновок суду про неможливість проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з огляду на факт перебування заявниці в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки вони з чоловіком фактично припинили проживати з чоловіком як подружжя ще у 2018 році. Підставою для звернення до суду у цій справі стало неможливість оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 на частину спадщини – грошові кошти, які зберігаються на рахунку в банківській установі. Між заявницею та ОСОБА_2 мало місце спільне проживання, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, спільна участь у витратах на утримання житла, його ремонт, що засвідчує реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадковий договір між ОСОБА_2 та заявницею був укладений майже через два роки спільного проживання і він не впливав на їхні відносини як сім`ї. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Ковельська міська рада Волинської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відзив на апеляційну скаргу в цій справі не подавався.
Заявник ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи в суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 2 статті 372 ЦПК України).
Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Згідно інформації Відділу обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) від 19.09.2025 ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання за померлої ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . 06.08.1994. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, тобто шлюб між заявницею та ОСОБА_3 припинився внаслідок його смерті.
Між заявницею та ОСОБА_2 28.09.2020 укладено спадковий договір, згідно якого остання передала у приватну власність ОСОБА_1 належну їй на праві особистої приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
Із витребуваної судом спадкової справи № 146/2024 встановлено, що заявниця прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . Інші спадкоємці відсутні. 30.10.2024 заявниця звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо залишків грошових вкладів та компенсаційних виплат, що зберігаються в АТ КБ «ПриватБанк». Згідно копії листа вих. № 300/02-14 від 02.09.2025 приватного нотаріуса Козоріс Н.С. заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано документів, що підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення частини спадкового майна.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (частина перша статті 1264 ЦК України).
За ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Судом першої інстанції встановлено, що пунктом 6 Спадкового договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28.09.2020 на набувача майна ( ОСОБА_1 ) покладалися обов`язки щодо ОСОБА_2 : забезпечувати щоденним харчуванням; забезпечувати згідно рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; здійснювати догляд та надання небхідної допомоги; надання побутових послуг (прибирання в квартирі, прання, ремонт в квартирі, ремонт побутової техніки, а також аудіотехніки тощо).
На підставі викладеного, є правильними висновки суду першої інстанції, що виконання визначених спадковим договором щодо ОСОБА_2 обов`язків з боку заявниці не можуть розцінюватися одночасно як такі, що свідчать про наявність у них сім`ї. 
Для визначення статусу сім`ї необхідно встановити, що особи спільно проживають, ці особи пов`язані спільним побутом, ці особи мають взаємні права та обов`язки.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
ОСОБА_1 не подала доказів, що з 01 січня 2019 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю, не подала доказів навності спільного бюджету. Так, заявниця та померла були зареєстровані за різними адресами проживання, заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі до часу смерті свого чоловіка - 14.05.2023. 
У плані спостереження пацієнта, що потребує паліативної допомоги терапевтичного відділення Ковельського МТМО ОСОБА_2 від 17.05.2024, як законний представник зазначена “знайома” ОСОБА_4 ; “соціальна служба” ОСОБА_1 . У спадковому договорі від 08.09.2020 визначені обов`язки заявниці відносно ОСОБА_2 , на які заявниця посилається як на обставини, що свідчать про проживання однією сім`єю. Проте не зазначено, які права та обов`язки мала ОСОБА_2 відносно заявниці ОСОБА_1 , які саме взаємні права та обов`язки вони мали.
Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання у якості члена сім`ї.
Сам факт надання допомоги ОСОБА_2 , а в даному випадку надання такої допомоги було обов`язком ОСОБА_1 відповідно до умов спадкового договору, не є безумовним підтвердженням факту проживання однією сім`єю та не свідчить про наявність підстав для застосування ст. 1264 ЦК України.
Оцінивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у встановленні факту проживання однією сім`єю.
Висновки суду першої інстанції зроблені з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя 
Судді