РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 317/5586/25
Провадження № 2/317/245/2026
16 січня 2026 року м. Запоріжжя 

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Каряки Д.О.,
при секретарі Щербина В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва - Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
ВСТАНОВИВ:

Адвокатом Працевитим Г.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано позовну заяву до Акціонерного товариства «Банк Форвард», в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3687 вчинений 05.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард», заборгованості в розмірі 35 933,93 грн., посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, за наявності спору про розмір боргу та за відсутності документів, передбачених вищевказаними нормативно-правовими актами. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.
Представником відповідача - Акціонерного товариства «Банк Форвард» за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень послалась на те, що відповідно до рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1140 від 18.09.2023 р. розпочата процедура ліквідації АТ «Банк Форвард». На підставі Договору про відступлення прав вимоги № GL1N426305/1 від 15.08.2024 р. АТ «Банк Форвард» відступлено право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в тому числі і за договором №200089015 від 14.11.2017, укладеним з позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим АТ «Банк Форвард» не являється кредитором за кредитним договором №200089015 від 14.11.2017, отже на дату звернення до суду з позовною заявою, новим кредитором за договором №200089015 від 14.11.2017 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», тому саме ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повинно відповідати за позовом, за таких підстав просила в задоволенні позову відмовити (а.с.33-35).
Ухвалою суду від 11.12.2025 р. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було залучено до участі в даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с.60).
В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не з`явились.
Представником позивача в п.5 прохальної частини позовної заяви зазначено про розгляд справи без його участі та позивача. Позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши 15.01.2026 р. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника АТ «Банк Форвард» (а.с.71-72). Крім раніше надісланого відзиву на позову заяву, додаткових пояснень, чи клопотань від представника відповідача на адресу суду не надходило.
Треті особи в судове засідання також не з`явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з`явились. Будь яких письмових пояснень чи клопотань на адресу суду не надсилали (а.с.56,57,67,68). 
Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. 
За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. 
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
Судом встановлено, що підставою для звернення представника позивача з відповідним позовом стало те, що позивачу ОСОБА_1 з додатку «Дія» стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження. Адвокату Працевитому Г.О., діючому в інтересах позивача, після ознайомлення на сайті «Автоматизована система виконавчого провадження» та у Єдиному реєстрі боржників, стало відомо про наявність виконавчого провадження № 63184292. Після отримання від приватного виконавця документів щодо виконавчого провадження, представнику позивача стало відомо про те, що 14.11.20217 р. між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Форвард» було укладено кредитний договір №200089015, за умовами якого позичальнику було надано кредит (а.с.13-14). 26.07.2018 ПАТ «Банк Форвард» змінив тип акціонерного товариства і, відповідно, відбулася зміна у назві Банку з ПАТ «Банк Форвард» на АТ «Банк Форвард». 05.09.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис №3687 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача: ПАТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №200089015 від 14.11.2017 р. в розмірі 35 933,93 грн. (а.с.15), на підставі якого було відкрито виконавче провадження (а.с.16) та накладено арешт на всі рахунки боржника (а.с.19). 
Як на підставу звернення з відповідним позовом представник позивача послався на те, що позивачем не отримувалося жодних вимог про стягнення боргу від Відповідача, а також позивачем не отримувалось жодних документів від виконавця про наявність виконавчого провадження. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 305/2082/14-ц (провадження N 14-557цс19).
Відповідно до ЗУ "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
При вчиненні виконавчого напису, нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, які він вправі витребувати у стягувача.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). 
Безспірність заборгованості позивача ОСОБА_1 для вчинення нотаріусом виконавчого напису за яким з позивача було стягнуто заборгованість належним чином не доведена. Як зазначено представником позивача, позивачем не отримувалося жодних вимог про стягнення боргу від Відповідача - стягувача за виконавчим написом нотаріуса, а також позивачем не отримувалось жодних документів від виконавця про наявність виконавчого провадження. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора.
Обставини викладені представником відповідача у відзиві на позов суд вважає необґрунтованими, оскільки виконавчий напис вчинений нотаріусом саме за заявою відповідача - ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», яке є стягувачем за виконавчим провадженням, відкритим за виконавчим написом, який є предметом спору, за таких підстав позивачем заявлено вимоги саме до АТ «Банк Форвард». При цьому, жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості, на якій зауважує позивач, представником відповідача не надано. 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що нотаріусу не було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, тому не було правових підстав для видачі виконавчого напису в силу вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку № 296/5.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 3687 вчиненого 05.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард», заборгованості в розмірі 35 933,93 грн.
Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача, документально підтверджені понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1479,88 грн. (а.с.7,20).
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником позивача заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано наступні копії документів: ордер на надання правничої допомоги серії АР №1271940, яким позивач ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.08.2025 р. доручає представляти його інтереси в Запорізькому районному суді Запорізької області адвокату Працевитому Г.О. (а.с.8), Договір про надання правової (правничої) допомоги від 05.08.2025 р., укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Юрконсалт» Геннадія Працевитого (а.с.9), додатковий договір від 05.08.2025 р. до договору про надання правової допомоги від 05.08.2025 р., в якому викладено орієнтовний перелік послуг, наданих адвокатом: консультація адвоката, аналіз матеріалів виконавчого провадження, формування та направлення позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, формування та направлення заяви про забезпечення позову, формування та направлення адвокатських запитів, написання та подання заяв по суті справи, отримання рішення та виконавчих листів, вартість однієї години роботи адвоката становить 1000,00 грн., загальний розмір складає 5000,00 грн. (а.с.9-зворот), Акт від 05.08.2025 р. про надані послуги та рахунок від 05.08.2025 р. (а.с.10).
Суд звертає увагу на те, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 826/856/18).
Матеріали справи не містять належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правову допомогу, клопотань відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.
У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, з відповідача - АТ «Банк Форвард» на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП № 63184292 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., реєстровий №3687 від 05.09.2020 з часу набрання рішенням суду у цій справі законної сили підлягають скасуванню.
Керуючись, ст.ст. 9, 10, 12, 18, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», суд, -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва - Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 05.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за №3687 про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард», заборгованості в розмірі 35 933,93 грн.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2025 року у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 63184292, відкритому на підставі виконавчого напису № 3687, вчиненого 05.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. - скасувати.
Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард», адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, ЄДРПОУ: 34186061, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1479,88 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Копію рішення направити сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Суддя Д.О. Каряка