Справа № 343/2199/25
Номер провадження 2-а/350/6/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючого судді Сокирко Л.М., 
секретаря судових засідань Видойник І.П.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, мотивуючи його тим, що 1 листопада 2025 року він у відділенні Укрпошти отримав поштовий конверт, який надійшов із  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому містилася копія постанови № 1176 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його – ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за змістом якої, він являється порушником військового обліку з 22 серпня 2025 року та знаходиться у розшуку по базі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у зв`язку із тим, що порушив вимоги військового обліку, визначені додатком 2 до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, а саме: не пройшов військово-лікарську комісію у строки встановлені Законом України № 4235-ІХ від 12 лютого 2025 року. Цією постановою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 вересня 2025 року він повертався з-за кордону та близько 22 години, перебуваючи на кордоні, Прикордонною службою йому було повідомлено, що він перебуває у розшуку. Вказану інформацію прикордонники передали в поліцію. По прибуттю працівники поліції не стали вивчати та аналізувати документи, які підтверджують його статус невійськовозобов`язаного у зв`язку із виключенням з військового обліку та відвезли його в перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 . Там йому вручили повістку та він заповнив та підписав якісь документи (анкету). Пізніше він зрозумів, що заповнював не анкету, а протокол, який підписав. Із оскаржуваною постановою не погоджується, вважає, що вона винесена незаконно та така, що підлягає скасуванню, оскільки вимога щодо проходження ним військово-лікарської комісії є безпідставною так як він виключений з військового обліку та являється таким, що втратив статус військовозобов`язаного та на нього не поширюються обов`язки з військового обліку. Зокрема, він не може бути призваний під час мобілізації після виключення з обліку, не зобов`язаний проходити військово-лікарську комісію, оновлювати свої облікові дані. Йому не можна вручати повістку. Це поняття є постійним і особа не повинна знову ставати на військовий облік. Отже він не є ні призовником, ні військовозобов`язаним, ні резервістом, так як має третю групу інвалідності і ще в 25 травня 2022 році був виключений із військового обліку в зв`язку із непридатністю до військової служби внаслідок інвалідності з дитинства, про що зокрема свідчать витяг з «Резерв+» та довідка МСЕК. Таким чином він не може нести адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення так як виключений з військового обліку внаслідок інвалідності з дитинства. Вважає, що посадова особа прийняла незаконне рішення, оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення, тому просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити. 
Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник – адвокат Бойчук І.В. спрямувала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Правом на відзив на позов не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 1 Постанови від 6 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам. Положеннями частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством. Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Суд установив, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 № 1176 від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення за те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 є порушником військового обліку з 25 серпня 2025 року ( ІНФОРМАЦІЯ_4 (Мостиська) та знаходиться у розшуку по базі «Оберіг» у зв`язку з тим, що порушив вимоги військового обліку, визначені додатком 2 до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, а саме: не пройшов військово-лікарську комісію у строки, встановлені Законом України № 4235-ІХ від 12 лютого 2025 року, за що передбачена адміністративні відповідальність. Згідно інформації із застосунку «Резерв+» сформованого станом на 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по категорії обліку значиться як невійськовозобов`язаний, підстава зняття/виключення - непридатний; непридатний з виключенням з військового обліку від 25 травня 2022 року, особа з інвалідністю 3 групи внаслідок інвалідності з дитинства. Дані уточнено 7 жовтня 2025 року. Як вбачається із довідки військово-лікарської комісії від 25 травня 2022 року № 77/1598 ОСОБА_1 , 1993 року народження, прошов медичний огляд ВЛК № 77 від 25 травня 2022 року та за станом здоров`я на підставі статтей 67 А, 74 А графи ІІ Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Про наявність у ОСОБА_1 3 групи інвалідності також об`єктивно свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 423688 від 27 квітня 2021 року (повічно) пов`язана із захворюванням з дитинства та видане 25 травня 2022 року на її підставі пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 . Згідно записів до військово-облікового документа позивача, а саме до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 виключений з військового обліку 25 травня 2022 року, про що міститься відповідна відмітка на сторінці 22. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Як визначено статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення  територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України. Відповідно до підпункту 2.4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду та проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Згідно з частиною шостою статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які, серед іншого, визнані непридатними до військової служби. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни, які були зняті, звільнені, але не виключені з військового обліку. Згідно постанови № 1176 від 21 жовтня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він не пройшов військово-лікарську комісію з 25 серпня 2025 року. Суд установив, що позивач ОСОБА_1 25 травня 2022 року був виключений з військового обліку. Дані обставини повністю підтверджуються наданими позивачем доказами, зокрема інформацією із застосунку «Резерв+» про те, що з 25 травня 2025 року ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку; довідкою військово-лікарської комісії від 25 травня 2022 року № 77/1598 про проходження ОСОБА_1 відповідної комісії; довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 423688 від 27 квітня 2021 року (повічно); записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 про виключення ОСОБА_1 з військового обліку. Статус непридатний до військової служби означає, що людина не має можливості проходити військову службу в Збройних силах України. Такий статус може бути визначений з різних причин, таких як захворювання, фізичні або психічні вади, порушення зору або слуху, алергічні реакції та інші. «Виключений з військового обліку» означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї не поширюються обов`язки з військового обліку. Зокрема така особа не може бути призвана під час мобілізації, після виключення з обліку не зобов`язана проходити ВЛК, оновлювати облікові дані, такій особі не можна вручати повістку. Це поняття є постійним і особа не повинна знову ставати на військовий облік. Таким чином, особа, знята з військового обліку за висновком ВЛК за станом здоров`я як непридатна, не відноситься до жодної з категорій військового обов`язку (призовники, військовозобов`язані, резервісти). Відповідно на таку особу не поширюється законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, правила військового обліку (зокрема в частині взяття на військовий облік військовозобов`язаних, проходження ВЛК та оновлення персональних даних), і така особа не підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації. Тому у ОСОБА_1 не виникло обов`язку щодо проходження військово-лікарської комісії. Згідно з частиною третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи той факт, що судове рішення ухвалене на користь позивача та дотримуючись вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань. Судом встановлено сплату позивачем судового збору в сумі 605 грн 60 коп., що підтверджується квитанцією № 10113113709 від 7 листопада 2025 року. Таким чином, враховуючи положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 605 грн 60 коп. Керуючись статтями 251, 252, 254, 256, 279-279-7, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 229, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, 
у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.      Постанову № 1176 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 21 жовтня 2025 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн - скасувати. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.    Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.  Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства. Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Відомості про учасників справи: 
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ); відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 . 
Дата складання повного тексту рішення – 14 січня 2026 року.

Суддя Сокирко Л.М.