ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

19 січня 2026 року	Справа №160/24455/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
25.08.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Алєксєєнко Артем Ігорович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у безпідставному взяттю на обліку ОСОБА_1 та внесенні таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг”;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.07.2025 року про внесення достовірних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” щодо ОСОБА_1 про те, що 22.01.2009 року він був виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 за досягненням граничного віку перебування в запасі, згідно ст. 37 ч. 6 п. 4 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення достовірних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” щодо ОСОБА_1 про те, що 22.01.2009 року він був виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 за досягненням граничного віку перебування в запасі, згідно ст. 37 ч. 6 п. 4 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести достовірні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” щодо ОСОБА_1 про те, що 22.01.2009 року він був виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 за досягненням граничного віку перебування в запасі, згідно ст. 37 ч. 6 п. 4 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.01.2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був виключений з військового обліку військовозобов`язаних по досягненню граничного віку перебування в запасі ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на підставі п. 4 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квітку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року. Згідно штампу в його військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 «Виключений з військового обліку за досягненням граничного віку 15.01.2009 року». Коли позивач завантажив мобільний застосунок Резерв+ для перевірки інформації про його виключення в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» в ньому відображалось, що він «На обліку» та «Військовозобов`язаний». Більш того, в його електронному військово – обліковому документі зазначається зовсім інший ТЦК та СП, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тобто, в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг не відображається інформація про «виключення» його з військового обліку натомість відображається «на обліку», «військовозобов`язаний». У зв`язку з цим, він 08.07.2025 року звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням внести інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про те, що 22 січня 2009 року він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 по досягненню граничного віку перебування в запасі, а отже на підставі п. 4 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року. Письмову заяву позивач направив засобами поштового зв`язку Укрпошта, лист №5180002315935. Згідно трекінгу відстеження листів, відповідач отримав лист 09.07.2025 року. Станом на момент звернення з даною позовною заявою до суду, 25.08.2025 року, позивач не отримав відповіді на свою заяву та відповідно відомості в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» змінено не було. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 29.09.2025 року. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 . Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 13.10.2025 року.
01.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено наступне. Позивач не звернувся в ТЦК за місцем реєстрації або постійного проживання для уточнення даних в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року, як вимагає пп.1 п.2 ч.ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі - Закон України 3633-ІХ), а саме: не уточнив свої облікові дані, тобто не уточнив протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України 3633-ІХ свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно повістки № 3985709, направленої для уточнення даних, про причину неявки відповідача не повідомив. Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» станом на час розгляду даної справи і на час звернень до відповідача (і своїх, і через адвоката) позивач має правовий статус «військовозобов`язаного», який не залежить від виконання чи не виконанням ним обов`язків щодо проведення відповідних реєстраційних дій. Позивача не звільнено від виконання військового обов`язку в правовому статусі «військовозобов`язаного» і докази такого звільнення в матеріалах даної справи відсутні. Відомості про те, що позивач не має статусу військовозобов`язаного, в матеріалах даної справи відсутні. Як вбачається з інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Реєстр) щодо перебування позивача на військовому обліку та Облікової картки до військового квитка (тимчасового посвідчення) щодо позивача із Реєстру: позивача автоматично взято на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 на виконання постанови КМУ № 932 (зміни від 01.04.2025 року); позаштатна військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачем не пройдена; в порушення вимог Закону України № 3633-ІХ позивач уточнив свої облікові данні лише 04.07.2025 року, про що також свідчать відповідні відомості у стрічці «Звірка контактних даних» та роздруківка із застосунку «Резерв+», сформована 04.07.2025 року та надана позивачем до позову, з якої у стрічці «Дата уточнення даних» вбачається дата «04.07.2025 року». Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову.
06.10.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він не погоджується з твердженнями відповідача з огляду на те, що 22.01.2009 року позивач був виключений з військового обліку за досягненням граничного віку, що безпосередньо підтверджується відміткою в його військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31.10.1986 року. Процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного/резервіста. Згідно абз. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. Ключовим моментом є те, що дана вимога поширюється саме на військовозобов`язаних осіб, тоді як позивач з 2009 року є не військовозобов`язаним. З урахуванням того, що 22.01.2009 року позивача було виключено з військового обліку військовозобов`язаних на нього не поширювався обов`язок щодо уточнення своїх облікових даних протягом 60 днів. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 письмовий відзив на позов не надходив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 19.01.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 22.01.2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був виключений з військового обліку військовозобов`язаних по досягненню граничного віку перебування в запасі ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на підставі п. 4 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квітку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року. 
Згідно штампу в його військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 «Виключений з військового обліку за досягненням граничного віку 15.01.2009 року». 
Однак, в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг не відображається інформація про «виключення» його з військового обліку натомість відображається «на обліку», «військовозобов`язаний». 
У зв`язку з цим, позивач 08.07.2025 року звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням внести інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про те, що 22 січня 2009 року він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 по досягненню граничного віку перебування в запасі, а отже на підставі п. 4 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року. 
Письмову заяву позивач направив засобами поштового зв`язку Укрпошта, лист №5180002315935. 
Згідно трекінгу відстеження листів, відповідач отримав лист 09.07.2025 року.
Станом на момент звернення з даною позовною заявою до суду, 25.08.2025 року, позивач не отримав відповіді на свою заяву та відповідно відомості в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» змінено не було. 
Позивач, не погоджуючись із такими діями відповідача, тому звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
За приписами статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Суд зазначає, що за змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Відповідно до пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого: здійснюють взяття громадян України на військовий облік призовників; забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони.
Отже, обов`язок щодо обліку військовозобов`язаних покладено на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
У розумінні частини третьої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Частиною сьомою статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За визначенням, наведеним у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 9 статті 1 Закону № 2232-XII, серед іншого, визначено, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (абзац 1 частини 1 статті 39 Закону № 2232-XII).
Приписами статті 37 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній станом на час внесення до тимчасового посвідчення позивача запису про виключення його з військового обліку за досягненням граничного віку) взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України:
1) на військовий облік призовників: приписані до призовних дільниць; які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають приписці до призовних дільниць;
2) на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; звільнені з альтернативної (невійськової) служби; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної податкової адміністрації України; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; виключені з військового обліку Служби безпеки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.
Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають жінки, що належать до категорій, зазначених у частині одинадцятій статті 1 цього Закону.
Призовники та військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
У воєнний час виїзд призовників і військовозобов`язаних з місця проживання без дозволу районного (міського) військового комісаріату забороняється.
Зняттю з військового обліку призовників та військовозобов`язаних у військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України:
1) з військового обліку призовників: які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання; які вибувають на строк більше трьох місяців за межі України; які взяті згідно з рішеннями комісії з питань приписки або призовної комісії на облік військовозобов`язаних; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;
2) з військового обліку військовозобов`язаних: які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання; які після проходження строкової військової служби прийняті на військову службу до інших військових формувань або на службу в органи внутрішніх справ, податкової міліції, в органи і підрозділи цивільного захисту, в Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України та в Державну кримінально-виконавчу службу України; які вибули на строк більше трьох місяців за межі України; в інших випадках за рішенням Міністерства оборони України.
Виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України, які:
1) призвані чи прийняті на військову службу або направлені для проходження альтернативної (невійськової) служби;
2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів;
3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;
4) досягли граничного віку перебування в запасі;
5) припинили громадянство України;
6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;
7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
8) не отримали до 40-річного віку військово-облікової або спорідненої з нею спеціальності;
9) померли.
Запас військовозобов`язаних згідно з статтею 28 Закону № 2232-XII у редакції, яка діяла на 10.01.2013 року, тобто на час досягнення позивачем 40 річного віку, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних.
Військовозобов`язані, які перебували у запасі та мали військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділялися на розряди за віком:
1) перший розряд - до 35 років;
2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
При цьому граничний вік перебування в запасі другого розряду був граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27 березня 2014 року № 1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»» від 22 липня 2014 року № 1604-VII - до 60 років.
Водночас, приписи Закону № 2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві, змін не зазнали.
Судом встановлено, що станом на момент звернення позивача до відповідача із заявою про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку та станом на час розгляду справи, вік позивача становив 58 років.
Отже, з набранням чинності наведених вище змін до статті 28 Закону № 2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Відтак, оскільки за нормами статті 28 Закону № 2232-XII, чинними на дату розгляду справи позивач не досяг граничного віку перебування у запасі, який дає право на виключення з військового обліку (60 років) у відповідача відсутні законні підстави для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку з 22.01.2009 року.
Щодо посилань позивача на незворотність дії нормативно-правових актів у часі, суд зазначає таке.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За наведеними у вищевказаному Рішенні Конституційного Суду України юридичними позиціями в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Водночас суд зазначає, що за колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 року №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Тобто, якщо публічно-правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Суд зауважує, що у зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, а також які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до вказаного Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
За таких обставин, відносини з громадянами України щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, станом на момент підвищення граничного віку перебування на військовому обліку в запасі, не припинялись.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин суд дійшов висновку про необхідність керуватись приписами законодавства, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час звернення позивача до відповідача із заявою про виключення з військового обліку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за чинними нормами статті 28 Закону № 2232-XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо посилань позивача на безпідставність повторного взяття на військовий облік, суд зазначає, що як викладено відповідачем у відзиві на позов, позивача автоматично було знову взято на військовий облік у зв`язку з набранням чинності Закону України № 3633-ІХ та відповідними положеннями Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 932.
Отже, суд не вбачає в діях відповідача щодо постановки позивача на військовий облік ознак протиправності.
Позовні вимоги в частині в частині визнання протиправною бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.07.2025 року про внесення достовірних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” щодо ОСОБА_1 задоволенню також не підлягають, з огляду на таке.
Позивач 08.07.2025 року звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням внести інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про те, що 22 січня 2009 року він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , який станом на зараз має назву ІНФОРМАЦІЯ_1 по досягненню граничного віку перебування в запасі, а отже на підставі п. 4 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.06.2008 року), що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 1986 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону № 393/96-ВР).
Як вбачається зі ст. 5 Закону № 393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 вих. №1795/1 від 15.07.2025 року заяву позивача від 08.07.2025 року на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» направлено для розгляду начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачу (для відома).
Враховуючи викладене, матеріалами справи не підтверджено здійснення протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.07.2025 року про внесення достовірних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна