ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6214/25	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/964/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участю секретаря судового засідання — Гичко К.С.,
апелянта — ОСОБА_1 ,
представника апелянта — адвоката Нюні Н.А.,
позивачки – ОСОБА_2 ,
представника позивачки — адвоката Молень І.Й.,
представника третьої особи — Надвиничної Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/6214/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року, ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 03 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи – Тернопільська міська рада, Тернопільська філія товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Будсервіс» про усунення перешкод у користуванні майном,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , треті особи – Тернопільська міська рада, Тернопільська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Будсервіс» (ТФ ТОВ «КК «Будсервіс») про усунення перешкод у користуванні майном.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивачка 07.10.2024 виявила, що в її квартирі без будь-якої правової підстави здійснено втручання в несучі конструкції квартири, а саме замуровано димовий та вентиляційний канал від газового пічного опалення, яким вона постійно користувалась до цього часу. За результатами огляду комісією, яка була скликана на її звернення, складено акт, в якому зазначено, що згідно із Єдиною державною електронною системою у сфері будівництва інформація щодо дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою АДРЕСА_2 , - відсутня. Комісія вирішила рекомендувати власнику нежитлового приміщення ОСОБА_1 у найкоротший термін привести вентиляційний канал, що відноситься до квартири АДРЕСА_3 , у попередній стан для можливості належного відводу продуктів згорання і природної вентиляції в квартирі АДРЕСА_4 . Відповідачка не усувала вищевказаних порушень, відтак, Позивачка залишилась без опалення в квартирі у зимовий період. Це завдало Позивачці значних незручностей та шкоди, що вплинуло на її здоров`я. Вона більше не могла проживати у своїй квартирі через відсутність опалення.
Враховуючи викладене, позивачка просила суд: усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування майном, а саме димо-вентиляційним каналом, що належить до квартири АДРЕСА_4 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати витяжну трубу від нагрівного приладу, який вмонтовано в димо-вентиляційний канал та привести димо-вентиляційний канал у попередній стан для можливості належного відводу продуктів згоряння і природної вентиляції в квартирі АДРЕСА_4 ; заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які перешкоди ОСОБА_2 в користуванні належним останній на праві власності майном, а саме димо-вентиляційним каналом, що належить до квартири АДРЕСА_4 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2025 позов задоволено частково.
Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 користування майном шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати витяжну трубу, яка вмонтована у димовентиляційний канал до квартири АДРЕСА_4 , та привести димовентиляційний канал у попередній стан для можливості належного відводу продуктів згорання і природної вентиляції в квартирі АДРЕСА_4 .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Нюня Н.А. подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.
Зокрема зазначає, що згідно схеми-розгортки димових та вентиляційних каналів в житловому будинку АДРЕСА_2 , у центральній частині нежитлового приміщення є сім каналів:
- 1-й і 3-й - користується квартирі на першому поверсі, причому ця квартира об`єднує дві кватири, а димарі було змінено під час будівництва, тому вони більше не використовуються.
- 2-й і 4-й - використовуються мешканцем другого поверху для газових котлів.
- 5-й, 6-й і 7-й - використовувались Позивачем. Проте з трьох каналів лише два використовувалися для вентиляції: один для кухні, інший для ванної кімнати.
Дізнавшись інформацію, що у ванній кімнаті не можуть проходити димові та газові викиди, лише вентиляційні та переглянувши креслення (схему-розгортку ДВК), апелянт виявив, що канал №5 призначений саме для димових викидів, а не для вентиляції, при цьому єдиний канал без номера - це канал №5.
Вказує, що до позовної заяви долучений Акт на приймання в експлуатацію димових і вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту та нового будівництва від 30 жовтня 2002 року, в якому в п.9 вказано, що «всі канали в квартирі АДРЕСА_3 на горищі і на даху мають нумерацію квартир, нанесену фарбою, що не змивається», і не вказано, які саме канали належать до кв. АДРЕСА_3 (Позивачки).
Крім того зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також положень ЦК України Відповідачу належать на праві спільної сумісної власності димовентиляційні канали пічного опалення в будинку за адресою АДРЕСА_2 , в той час як позивачка просить суд заборонити Відповідачу, як одному із співвласників, використовувати пічне газове опалення в нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2 , наслідком чого є позбавлення її права користування спільним майном.
Також стверджує, що позивачка вже довгий період часу не проживає в даній квартирі за адресою АДРЕСА_5 , оскільки вона знаходиться в процесі продажу, а проживає за місцем своєї реєстрації АДРЕСА_6 з 2006 року (згідно долученого паспорта до позовної заяви).
Вказує, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.
Відповідач вважає, що Позивач не довела факту користування нею оспорюваним каналом, а також факту спричинення перешкод Відповідачем у користуванні Позивачем димовим каналом.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Вказує, що суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дослідив наявні у ній докази та надав їм вірну оцінку, у зв`язку з чим дійшов законного висновку.
Стверджує, що відповідачка не надала жодних дозвільних документів на встановлення печі, проведення гільзування каміна та доказів права користування будь-яким димовим каналом. Нежитлове приміщення, власницею якого являється відповідачка, не має димових каналів і знаходиться у підвальному приміщенні, що підтверджується доказами.
В судовому засіданні представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.09.2002 (а.с.13).
Як видно із технічного паспорта (а.с.14-15) у квартирі встановлено пічне опалення та гаряче водопостачання за допомогою колонки.
Комісія КП «Житлово-експлуатаційна контора» 30.10.2002 дійшла висновку про те, що димові та вентиляційні канали у квартирі АДРЕСА_3 відповідають технічним вимогам і придатні для відводу продуктів згоряння від побутових газових приладів, про що склала акт (а.с.16).
ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 44.9 кв.м. по АДРЕСА_2 , що видно з інформації із Державного реєстру речових прав від 17.03.2025 (а.с.28, 74) та договору купівлі-продажу (78-80).
Як вбачається із листа відділу архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради від 05.11.2024, у відповідь на звернення позивачки 16 жовтня 2024 року спеціально створено комісію у складі працівників Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради.
Комісія у присутності представника балансоутримувача - менеджера ТФ TOB «КК «Будсервіс» та ОСОБА_2 здійснила огляд об`єкта за адресою АДРЕСА_5 , за результатами якого склала акт, в якому зазначила, що згідно з Єдиною державною електронною системою у сфері будівництва інформація щодо дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою АДРЕСА_2 відсутня.
Комісія вирішила рекомендувати власнику нежитлового приміщення - ОСОБА_1 у найкоротший термін привести вентиляційний канал, що відноситься до квартири АДРЕСА_3 , у попередній стан для можливості належного відводу продуктів згорання і природної вентиляції в квартирі АДРЕСА_4 .
Крім того, ОСОБА_2 із скаргами на те, що вона виявила втручання в несучі конструкції її квартири, а саме, замурування її димового каналу від пічного газового опалення, зверталася в Тернопільське регіональне управління поліції ГУНП в Тернопільській області (а.с.18), Тернопільську окружну прокуратуру (а.с.19) та на особистому прийомі заступника міського голови Тернопільської міської ради (а.с.26).
Відповідно до інформації Тернопільської філії ТОВ «КК «Будсервіс» №60 від 24.02.2025 (а.с.73), та №198 від 09.05.2025 (а.с.76), остання перевірка димових та вентиляційних каналів житлового будинку АДРЕСА_2 проводилася 22.11.2024. При цьому зазначено, що нежитлове приміщення, яким користується ОСОБА_1 не має димових каналів, оскільки ніколи не було житловим і знаходиться у підвальному приміщенні. Під час будівництва житлового будинку, кожній квартирі відведено індивідуальний димовий канал, спірний димовий канал належить квартирі АДРЕСА_3 .
Судом також досліджено надані сторонами схеми-розгортки димових та вентиляційних каналів житлового будинку АДРЕСА_2 та фото, в яких до квартири АДРЕСА_3 були підведені два димових канали та 1 вентиляційний, при цьому один канал закритий трубою.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний димовий канал призначений для обслуговування саме квартири  АДРЕСА_4 , власником якої є позивачка  ОСОБА_2 , а відповідачка без дозвільних документів встановила внутрішню трубу в існуючий цегляний димохід у будинку, яким користувалася позивачка для виводу продуктів згоряння пічного опалення, чим створено перешкоди ОСОБА_5 у користуванні димовим каналом.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно із частиною шостою статті 55 Кодексу цивільного захисту України, встановлено обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.
Відповідно до пункту 6.1 «Правил безпеки систем газопостачання» затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, безпечну експлуатацію та технічне обслуговування димових і вентиляційних каналів житлових і громадських будинків забезпечує власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач).
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм.
Згідно з державними будівельними нормами України (пункти 3.9, 3.10, ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», затверджений наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.01.2013 №24, від 28.08.2013 № 410, чинний з 01.01.2014): димовідвід визначено як канал для відводу димових газів від теплогенератора (котла) до димоходу або в атмосферу безпосередньо; димохід – це вертикальний канал прямокутного або круглого перерізу для створення тяги та відведення димових газів від димовідводу або теплогенератора (котла), печі нагору в атмосферу.
Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачка є власником квартири АДРЕСА_4 , а відповідачка є власником нежитлового підвального приміщення загальною площею 44.9 кв.м. у цьому будинку.
Згідно з інформацією ТФ ТОВ «КК «Будсервіс», яка є управителем будинку, нежитлове приміщення, яким користується ОСОБА_1  не має димових каналів, а спірний димовий канал належить квартирі АДРЕСА_3 .
Вказана обставина підтверджується технічним паспортом квартири позивачки (а.с.15), у якому міститься інформація про пічне опалення квартири, а також актом на приймання в експлуатацію димових і вентиляційних каналів, (а.с.16).
Крім того, з наявного в матеріалах справи листа Тернопільської міської ради від 11.11.2024 №22706-Ф/2024 (а.с.21), адресованого позивачці та відповідачці вбачається, що за результатами роботи комісії від 16.10.2024, власнику нежитлового приміщення ОСОБА_6 у найкоротший термін рекомендовано привести вентиляційний канал, що відноситься до кв. АДРЕСА_4 в попередній стан.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не використовує димовий канал № НОМЕР_1 та тривалий час не проживає в квартирі АДРЕСА_4 , а тому апелянт не чинить перешкод у користуванні майном позивачки, є безпідставними, оскільки будь-яких дозвільних документів на використання димохідних каналів, в тому числі за згодою позивачки, як власниці квартири, якій належить канал №5, відповідачем не надано, при цьому остання без дозвільних документів встановила внутрішню трубу в існуючий цегляний димохід у будинку, яким користувалася позивачка для виводу продуктів згоряння пічного опалення.
Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що у ванній кімнаті не можуть проходити димові або газові викиди, оскільки дані обставини не є предметом розгляду цієї справи.
При цьому колегія суддів зазначає, що в незалежності від того, користується позивачка спірним димовим каналом чи ні, право власності є непорушним та підлягає захисту саме способом усунення перешкод у користуванні майном, враховуючи при цьому те, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема щодо належності димового каналу до квартири позивачки, не визнані нечинними чи недійсними.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, які фактично зводяться лише до незгоди з ухваленим судовим рішенням.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року — залишити без змін.
Витрати, понесені за апеляційний розгляд справи, покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий 
Судді