Справа № 396/1697/25
Провадження № 2/467/56/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

13.01.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області
у складі:
головуючого судді Догарєвої І.О.,
за участю секретаря Скорнякової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

18.08.2025 року представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №7178388 від 28.02.2023 року у розмірі 8600,00 грн та за договором №19512-03/2023 від 12.03.2023 року у розмірі 7800,00 грн.
Обґрунтовано позов тим, що 28.02.2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №7178388 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до розділу 1 договору, ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 2150,00 грн, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до розділу 2 Договору Позика надається строком на 30 днів. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», свої зобов`язання за договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при оформленні позики. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС». 
28.08.2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу №01.02-47/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Реєстру боржників до зазначеного договору факторингу, заборгованість відповідача на час відступлення права вимоги за договором позики №7178388 на дату відступлення склала 8600,00 грн, та складається із заборгованості за основним боргом 2150,00 гривень; заборгованості по відсотках 6450,00 грн.

Крім того, 12.03.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір про надання фінансового кредиту №1952-03/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 2000,00 грн, строком на 25 днів, зі сплатою 2,5 % на день. ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання по договору виконало повністю, разом з тим, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, що спричинило виникнення заборгованості. 
03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого до ТОВ «Стар Файнесн Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №19512-03/2023 від 12.03.2023 року. 
29.11.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу №01.02-79/23, відповідно до умов якого до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №19512-03/2023 від 12.03.2023 року Відповідно до Реєстру боржників до зазначеного договору факторингу, заборгованість відповідача на час відступлення права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року становить 7800,00 грн, та складається із заборгованості по тілу кредиту 2000,00 грн; заборгованості по відсотках 5800,00 грн.
Враховуючи наведене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.08.2025 року цивільну справу за позовною заявою ТОВ «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.
Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.10.2025 року цивільну справу за позовною заявою ТОВ «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Арбузинського районного суду Миколаївської області.
Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, одночасно з поданням позовної заяви просив провести судове засідання без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлвся за адресою реєстрації рекомендованими поштовими відправленнями, які було повернуто до суду Укрпоштою з відміткою про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.
У відповідності ч.1 ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону (ч.ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.ч.12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Вищевказані правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц.
Судом встановлено, що 28.02.2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №7178388, згідно з яким позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 2150,00 грн, строком на 30 днів тобто до 30.03.2023 року, з базовою процентною ставкою за перший день користування позикою у розмірі 59,71%, та базовою процентною ставкою з другого дня користування позикою 2,50%, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором: EtWuYeU7Oz.
ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 2000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника.
Вказане підтверджується довідкою надавача платіжних послуг ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000013038/ТНПП від 25.02.2025 року, згідно якої 28.02.2023 року перераховано кошти в сумі 2150,00 грн, маска картки НОМЕР_1 отримувач ОСОБА_2 .
28.08.2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (назва в подальшому змінена на ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу №01.02-47/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-47/23 від 28.08.2023 року, до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №7178388 від 28.02.2023 року на загальну суму 8600,00 грн, у тому числі сума заборгованості за тілом кредиту 2150,00 грн, сума заборгованості по процентам за користування кредитом 6450,00 грн.
Крім того, 12.03.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №19512-03/2023, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п.1.2 кредит надається строком на 25 днів, тобто до 05.04.2023 року.
Згідно п.1.3 договору, клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу.
ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 2000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника.
Вказане підтверджується повідомленням надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) №2919_250318185142 від 18.03.2025 року, згідно якого 12.03.2023 року 13:05:02 перераховано кошти в сумі 2000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі 210554426.
03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого до ТОВ ««Стар Файненс Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора склала 7700,00 грн, з яких 2000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 5700,00 грн сума заборгованості за відсотками. 
29.11.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (назва в подальшому змінена на ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу №01.02-79/23, відповідно до умов якого до ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-79/23 від 29.11.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора склала 7800,00 грн, з яких 2000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 5800,00 грн сума заборгованості за відсотками.
Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» №1 від 25.03.2024 року змінено назву ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс».
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із наданими ТОВ «Свеа Фінанс» розрахунками про стан заборгованості, заборгованість відповідача становить:
за договором позики №7178388 від 28.02.2023 року - 8600,00 грн, у тому числі сума заборгованості за тілом кредиту 2150,00 грн, сума заборгованості по процентам за користування кредитом 6450,00 грн;
за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року - 7800,00 грн, з яких 2000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 5800,00 грн сума заборгованості за відсотками.
Відтак, ОСОБА_1 уклав з первісними кредиторами договори, підписавши їх одноразовим ідентифікатором, та отримав кредитні кошти. Зобов`язання за кредитними договорами він належним чином не виконав, кредитні кошти у встановлений строк не повернув, унаслідок чого утворилась заборгованість. Право вимоги за вказаними вище кредитними договорами відповідно до договорів факторингу перейшло до ТОВ «Свеа фінанс». Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за основним боргом, що становить за договором позики №7178388 від 28.02.2023 року 2150,00 грн, та за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року 2000,00 грн.
Однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості в частині нарахування відсотків, виходячи з наступного.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Так, пунктом 2.2 договору позики №7178388 від 28.02.2023 року визначено, що кредит надається строком на 30 днів тобто до 30.03.2023 року.
Пунктом 1.3. договору про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року визначено, що кредит надається строком на 25 днів, тобто до 05.04.2023 року.
Автоматичного продовження строку користування кредитом договори не передбачають. Відомостей про узгодження сторонами договору такої пролонгації суду не надано. 
Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, за договором позики №7178388 від 28.02.2023 року нарахування процентів здійснювалось до 28.08.2023 року; за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року - до 05.07.2023 року.

Таким чином, враховуючи, що після спливу визначеного договорами строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договорами відсотки за кредитом припиняється і в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про що зазначено у Постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, вимоги позивача про стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку дії договорів, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Вимогу про стягнення грошових коштів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач не заявляв.
Відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість по відсотках за користування кредитом (позикою) згідно ч.1 ст.1048 ЦК України в межах строку кредитування, визначеного в укладених між сторонами договорах, а саме:
за договором позики №7178388 від 28.02.2023 року у розмірі 2842,52 грн ((2150,00 грн х 59,71% х 1 дн.)+(2150,00 грн х 2,5% х 29 дн));
за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року у розмірі 1250,00 грн (2000,00 грн х 2,5% х 25 дн.).
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1217,49 грн (2422,40 х 50,26%).
Керуючись, ст.ст.13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279,352, 354, 355ЦПК України, суд 

у х в а л и в :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором позики №7178388 від 28.02.2023 року у розмірі 4992 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 52 копійки, з яких 2150,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2842,52 грн сума заборгованості по процентам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №19512-03/2023 від 12.03.2023 року у розмірі 3250 (три тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких 2000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1250,00 грн сума заборгованості по процентам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» 1217 (одна тисяча двісті сімнадцять) гривень 49 копійок витрат на оплату судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: бульв. Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ, поштовий індекс 03126;

Відповідач: ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І.О.Догарєва