справа № 619/6142/25
провадження № 2/619/141/26

РІШЕННЯ
Іменем України

10 лютого 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області 
у складі: головуючого судді Коваленко Н.В., 
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/6142/25, 
ім`я (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 , 
відповідач:  ОСОБА_2 ,
третя особа: ОСОБА_3 , 
вимоги позивача: про зміну (зменшення) розміру аліментів,

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 07 травня 2025 року по справі №619/3726/24 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/8 частин з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця на 1/12 частину з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.
У обґрунтування позову зазначено, що Харківським апеляційним судом при розгляді його апеляційної скарги по справі 619/3726/24 не враховано факт навчання ОСОБА_3 на бюджетній формі навчання, в зв`язку з тим, що він дізнався про навчання доньки на бюджетній формі навчання вже під час розгляду його апеляційної скарги в Харківському апеляційному суді. 01.05.2025 року ним було направлено в Харківський апеляційний суд лист - відповідь навчального закладу на запит адвоката Оберкович Г.В. про навчання ОСОБА_3 на бюджетній формі навчання, апеляційний суд отримав його лист 05.05.2025 року. В зв`язку з тим, що кореспонденція два дні проходила канцелярію апеляційного суду його лист попав до судді, який розглядав справу тільки 08.05.2025 року, вже після того як апеляційний суд прийняв 07.05.2025 постанову по справі. Відповідачка - ОСОБА_2 скрила даний факт перед Харківським апеляційним судом, вказавши в відзиві на його апеляційну скаргу, що ОСОБА_3 навчається на платній формі за рахунок матері. На даний момент його повнолітня донька ОСОБА_3 навчається за кошти державного бюджету. Згідно з наказом №02-02/114 від 07.02.2025 року, її джерело фінансування було змінено з контрактної форми на бюджетну у зв`язку з появою вакантного місця. Таким чином, витрати на її навчання наразі покриваються за рахунок державного фінансування, і необхідність щорічної оплати навчання в розмірі 15 900 грн відпала. Більш того ОСОБА_3 на даний час працює в кафе офіціантом, має постійний дохід та не потребує його матеріальної допомоги. Вважає, що змінився матеріальний стан одержувача аліментів, а саме зменшилися витрати на навчання ОСОБА_3 та вона отримує самостійний дохід. Позивач не має можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частині від заробітку, що складає близько 15 000 грн., та і такі витрати його донька ОСОБА_3 не несе в зв`язку з навчанням. Має на утриманні дружину ОСОБА_6 , яка не працює, так як доглядає за їх малолітньої дитиною ОСОБА_7 , 2021 року народження, яка не має можливості відвідувати дитячий садок (дитячі садочки не працюють). Також на його утриманні знаходяться батьки пенсіонери, батько інвалід, всі ці факти були встановлені в Постанові Харківського апеляційного суду. З 31 грудня 2023 року він проходить військову службу за призовом мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Починаючи з 23 лютого 2024 року, він безперервно бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи безпосередньо на передовій -на лінії зіткнення з противником у районах бойових дій Донецької та Луганської областей. Це супроводжується постійними значними витратами з його боку на військове обладнання та обмундирування, що зберігає його життя. Таким чином, на його утриманні перебуває п`ять осіб, включаючи повнолітню доньку ОСОБА_3 . З огляду на викладене, він має обмежені фінансові можливості та може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі не більше 1/12 частини його заробітку, це становить більш ніж 10 000 грн., що тричі покриє прожитковий мінімум для повнолітньої особи.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 24.10.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 
12.01.2026 відповідач направила на адресу суду заяву, в якій виклала пояснення щодо позову, заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З позовними вимоги вона не згодна, оскільки позивач дієздатний, здоровий, має роботу, але при цьому має заборгованість по аліментах, згідно з розрахунку Дергачівського відділу державної служби в Харківському районі Харківської області на 01.01.2026 року заборгованість 33863, 21 грн, та вважає, що всіляко намагається ухилятися від сплати аліментів на свою дочку.
Відповідно до ухвали суду від 27.01.2026 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 10.02.2026. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 не з`явилися. Відповідач, подала до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позову, справу просила розглядати у її відсутність.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_8 .
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23.09.2024 року по справі № 619/3726/24 позов задоволено частково: з ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.05.2024 року і до закінчення навчання. У разі припинення навчання право на утримання припиняється. В іншій частині позову відмовлено.
Як вбачається з постанови Харківського апеляційного суду від 07.05.2025 року по справі 619/3726/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: змінено мотивувальну частину рішення та розмір аліментів - встановлено 1/8 частину з усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 27.05.2024 року і до завершення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років. У разі припинення навчання право на утримання припиняється.
Згідно з листом факультету біотехнологій Державного біотехнологічного університету №34 від 28.04.2025 року, ОСОБА_3 є студенткою II курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 204 «Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва», навчається на денній формі. Спочатку була зарахована на навчання за кошти фізичних осіб (наказ №02-02/628 від 15.08.2023 року), а з 07.02.2025 року - переведена на бюджетне фінансування (наказ №02-02/114) у зв`язку з появою вакантного місця.
Відповідно до довідки начальника адміністративної групи в/ч НОМЕР_1 від 05.05.2024 № 3941, солдат військової частини за призовом по мобілізації в особливий період ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 31.12.2023 по теперішній час.
Відповідач має батьків пенсіонерів, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААб №139994, ОСОБА_10 з 01.06.2021 має третю групу інвалідності, причини інвалідності: загальне захворювання.
Норми права, які застосовував суд, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову та висновки суду.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені СК України.
Згідно з частинами 7, 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
За змістом ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Дана норма містить підстави для коригування аліментів шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення/зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З наданих сторонами доказів судом встановлено, що повнолітня донька відповідача продовжує навчання на денній формі.
Щодо доводів позивача з приводу отримання постійного доходу донькою , яка працює офіціантом, суд зазначає, що наявність квитанції з закладу харчування про те, що ОСОБА_3 є офіціантом, не може слугувати доказом отримання стабільного доходу дитиною, яка навчається на денній формі навчання, а клопотання про витребування довідки з місця роботи ОСОБА_3 позивачем не заявлялось. 
Посилання позивача на додаткові витрати, пов`язані із придбанням військового обладнання та обмундирування, що зберігає його життя, без надання відповідних доказів ( чеків, квитанцій), які б підтверджували погіршення його майнового стану, не є передбаченою ч. 1ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів на дитину.
Також позивачем не надано доказів, що його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною, як і доказів, що підтверджують факт утримання позивачем своїх батьків. Оскільки пенсійні посвідчення та довідки про наявність захворювань, без довідок про суми доходів, не дають можливість суду встановити рівень доходу батьків пенсіонерів, для врахування необхідності надання їм матеріальної допомоги позивачем.
Крім того, суд окремо зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 715/2073/20 виклав правову позицію згідно якої факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Отже, посилання позивача на той факт, що його донька навчається за кошти державного бюджету, працює офіціантом в кафе, також, що він має малолітню дитину та батьків пенсіонерів на утриманні, а також значні витрати на військове обладнання, не приймаються судом до уваги, адже позивачем не надано нових фактів та доказів для прийняття рішення про зменшення розміру аліментів, а ті дані, на які посилається позивач, вже були враховані при прийнятті рішення в апеляційній інстанції (постанови Харківського апеляційного суду від 07.05.2025 року по справі 619/3726/24).
Позивач повинен надати нові докази, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, а саме: погіршення матеріального становища, погіршення здоров`я позивача, зміна сімейного стану.
Позивачем, в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не було надано суду доказів, що його дохід не дозволяє йому сплачувати аліменти у тому розмірі, що був присуджений судом. Сам факт наявності інших витрат не свідчить про таку неспроможність.
Посилання позивача на «значне погіршення матеріального стану» є такими, що не підкріплені належною доказовою базою, що суперечить основоположним принципам цивільного судочинства.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть переважати інтереси батьків.
Хоча за українським законодавством та міжнародними нормами особа втрачає статус «дитини» у 18 років (ст. 1 Конвенції ООН про права дитини, ст. 6 СК України), Сімейний кодекс України передбачає особливі умови для утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, до досягнення ними 23 років. Це є винятком із загального правила припинення батьківських обов`язків та має соціальне та освітнє підґрунтя. Держава визнає потребу такої особи у підтримці для здобуття освіти.
В умовах воєнного стану, що триває в Україні, здобуття освіти набуває особливої, якщо не найвищої, цінності для повнолітньої дитини. Втрата можливості здобувати освіту через брак коштів у цей складний період може мати непоправні наслідки для майбутнього молодої людини та суспільства в цілому. Батьківський обов`язок, що ґрунтується не лише на законі, а й на моральних засадах суспільства, особливо підкреслюється необхідністю забезпечити дитині гідність та сприятиме її працевлаштуванню в умовах військової агресії. Отже, фінансова підтримка дитини у період навчання, є не просто правом дитини, а й суспільно значущим вкладом у її майбутнє та майбутнє держави.
Отже, суд констатує, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2024 року, частково змінене постановою Харківського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, було приведено до виконання, розмір аліментів, визначений судом першої інстанції за результатами апеляційного перегляду змінений, позивач інших належних підстав для зміни розміру аліментів, визначених вказаним рішенням суду не навів, а тому визначених законом підстав для зменшення розміру аліментів, судом не встановлено, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Усі інші аргументи позивача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Суд зобов`язаний у мотивувальній частині рішення навести причини відхилення доводів сторін чи спростування поданих доказів. Втім, суд не може виходити за межі доводів та заперечень сторін. Відсутність (недоведеність) порушеного права позивача є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 07.08.2024, а отже він звільнений від сплати судового збору.
Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок держави.
Керуючись ст. 180-182, 192, 198-200 СК України, ст. 12, 76, 81, 141, 258, 259, 264-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.
Судові витрати понесені з розглядом справи - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ;
третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя Н. В. Коваленко