ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" листопада 2025 р.                                   Справа №910/4553/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Шапрана  В.В. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники сторін:
від позивача: Колток О.М.
від відповідача: Сібілєв М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп"
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 (повний текст складено 10.07.2025)
у справі №910/4553/25 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп"
про стягнення 4 733 493,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "ОГСУ") звернулося до Господарського суду        міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" (далі - ТОВ "Газойлтехнопайп") про стягнення штрафних санкцій у розмірі 4 733 493,28 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків виконання робіт за договором від 13.01.2023 №4600007067, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування пені у сумі 3 418 634,04 грн та штрафу в розмірі 1 314 859,24 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "Газойлтехнопайп" на користь ТОВ "ОГСУ" 2 156 271,94 грн пені, 1 051 887,40 грн штрафу, а також 60 152,99 грн судового збору. У решті позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції, здійснивши перерахунок штрафних санкцій, дійшов висновку, що правомірним є нарахування                             2 695 339,92 грн пені та 1 314 859,24 грн штрафу. Також, місцевий господарський суд відхилив посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин за спірним договором у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, приймаючи до уваги, що зобов`язання за договором виконане відповідачем повністю, зважаючи на існування обставин, які впливали на строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що вбачається з наданих відповідачем доказів (зокрема, сертифікату про форс-мажорні обставини), а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача, на 20%.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "ОГСУ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 525 333,94 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ТОВ "ОГСУ" посилається на те, що оскаржуване рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 525 333,94 грн є таким, що ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, в апеляційній скарзі позивач стверджує, що відповідач почав порушувати строки виконання робіт за договором вже на п`ятий день після його укладення, адже в порушення підпункту 7.3.3 пункту 7.3 договору не звернувся до позивача з заявою для отримання допуску для виконання робіт. Тобто, вже після підписання договору відповідач почав затягувати виконання робіт, що в результаті призвело до опушення строків їх виконання. 
Також, скаржник вважає, що він має право нараховувати та стягувати пеню за окремі роботи (етапи робіт), які виконані відповідачем з порушенням передбаченого графіком виконання робіт (додаток №3) строку. Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у стягненні позовних вимог не досліджено наведених обставин, умов договору від 13.01.2023 №4600007067 та вимог діючого законодавства, і не надано їм належної оцінки.
Крім того, позивач зазначає, що фактично зменшуючи штрафні санкції, суд першої інстанції не навів конкретних обставин та доказів поданих відповідачем, які б підтверджували об`єктивну необхідність для зменшення пені та штрафу. Оскільки відповідач своєчасно не надав послуги, а позивач не зміг скористатись очікуваним при проведенні тендерної закупівлі та укладанні договору результатом робіт, то з метою захисту своїх порушених прав позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Газойлтехнопайп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25, в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
Так, відповідач вважає, що окремі висновки, які викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, а також судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що:
- судом першої інстанції не надано належної правової оцінки простроченню кредитора з боку замовника;
- відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій за договором. Водночас судом першої інстанції вказане клопотання задоволено лише частково;
- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин, які унеможливлювали належне виконання умов договору;
- суд першої інстанції вийшов за межі своїх процесуальних повноважень, самостійно зібравши докази, що стосуються предмета спору;
- відповідач вважає правильним висновки суду першої інстанції, щодо визначення кінцевого строку виконання робіт по договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 апеляційну скаргу ТОВ "ОГСУ" у справі №910/4553/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.07.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Газойлтехнопайп" у справі №910/4553/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Судді Буравльов С.І. та Шапран В.В. перебували у відпустці з 28.07.2025 до 01.08.2025 включно.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ОГСУ" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.10.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4553/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 20.08.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Газойлтехнопайп" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25. Об`єднано апеляційні скарги ТОВ "Газойлтехнопайп" та ТОВ "ОГСУ" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.10.2025. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 22.08.2025.
21.08.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4553/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 задоволено заяву представника ТОВ "ОГСУ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судових засіданнях 01.10.2025 та 05.11.2025 оголошувались перерви до 05.11.2025 та 10.11.2025 відповідно.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги
18.08.2025, через систему "Електронний суд", відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ОГСУ" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25.
Так, у відзиві відповідач, зокрема зазначає, що вказівка позивача про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій за договором є власним баченням позивача і не підтверджується матеріалами справи.
22.08.2025, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить суд у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Газойлтехнопайп" відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25, в частині задоволення позовних вимог ТОВ "ОГСУ", залишити без змін.
На переконання позивача, посилання відповідача на те, що укладений договір є договором будівельного підряду та на неможливість застосування штрафів за порушення окремих етапів робіт безпідставні і спрямовані на уникнення відповідальності за прострочення виконання робіт на 342 календарні дні.
Також, позивач зазначає, що відповідач не довів наявність форс-мажорних обставин, як наслідок відсутні підстави для звільнення його від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором. У період нібито форс-мажору відповідач замість того, щоб прикласти усі зусилля та закінчити виконання договору від 13.01.2023 №4600007067, укладав з позивачем інші аналогічні договори та брав на себе зобов`язання і гарантував виконати ці договори у строк.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 10.11.2025 з`явилися представники сторін.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.
Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
13.01.2023 між ТОВ "ОГСУ" (замовник) та ТОВ "Газойлтехнопайп" (підрядник) укладено договір №4600007067, відповідно до пункту 1.1 якого підрядник за завданням замовника, згідно з умовами цього договору, зобов`язується на свій ризик надати послуги: "Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Ізмаїл)", відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, (далі - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи, відповідно до умов цього Договору.
Згідно з пунктом 1.2 договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток №1), Договірною ціною (додаток №2) та Графіком виконання робіт (додаток №3).
Пунктом 3.1 договору встановлено, що загальна вартість виконуваних робіт становить 27 984 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 4 664 000,00 грн.
За умовами пункту 4.1 договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого з замовником графіку виконання робіт (додаток №3), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до пункту 4.2 договору строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України.
Пунктом 4.3 договору обумовлено, що датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника.
У пункті 4.4 договору встановлено, що місцем виконання робіт (об`єкт) - ГРС Ізмаїл, 68601, Одеська область, Ізмаїльський р-н, с. Ізмаїл.
Передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін (пункт 5.1 договору).
Згідно з пунктом 10.2 договору, у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених Графіком виконання робіт (додаток №3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що відповідачем прострочено виконання робіт за другим та третім етапами робіт по договору, у зв`язку з чим нараховано та заявлено до стягнення з відповідача                  3 418 634,04 грн пені та 1 314 859,24 грн штрафу.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що позивач неправомірно нараховує штрафні санкції за виконання 2 та 3 етапу робіт, оскільки основним зобов`язанням відповідача є виконання всіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору це закінчені роботи з ремонту, відповідно до такого договору. Відповідно, строк виконання робіт за договором - 365 днів з моменту укладення договору. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем допускались порушення умов договору щодо вчасної оплати та надання дозволу на виконання робіт. Також, відповідач посилається на наявність форс-мажорних обставин, зокрема, неможливість доїхати працівникам відповідача до об`єкту в місто Ізмаїл у зв`язку з перекриттям підйомного мосту у м. Затока Одеської області.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до частини 2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У додатку №3 до договору (Графік виконання робіт) сторони визначили строки виконання робіт:
1) обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 днів;
2) виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 300 днів;
3) пусконалагоджувальні роботи - 365 днів.
Між сторонами підписано наступні акти, на які позивач нараховує штрафні санкції:
- акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2024 року №1 на загальну суму 67 856,78 грн та акт вартості устаткування до нього, на загальну суму 16 752 936,70 грн;
- акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2024 року №2 на загальну суму 1 473 380,76 грн;
- акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2024 року №3 на загальну суму 489 529,31 грн.
Як стверджує позивач, останнім днем виконання робіт другого етапу "Виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи" є 09.11.2023. Останнім днем виконання робіт третього етапу "Пусконалагоджувальні роботи" є 15.01.2024.
Позивач зазначає, що фактично роботи другого етапу (будівельно-монтажні роботи) на загальну суму 16 820 793,48 грн виконано відповідачем 03.06.2024, тобто з пропуском встановленого строку на 206 календарних днів, з огляду на що позивачем нараховано пеню за прострочення виконання робіт по другому етапу з 10.11.2023 до 02.06.2024 на суму 3 061 384,41 грн та штраф у розмірі 7% -                     1 177 455,54 грн.
Крім цього, роботи другого етапу (будівельно-монтажні роботи) на загальну суму 1 473 380,76 грн відповідачем виконано 16.09.2024, з пропуском встановленого строку на 311 календарних дні, у зв`язку з чим, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання робіт по другому етапу з 10.11.2023 до 15.09.2024 на суму 268 155,30 грн та штраф у розмірі 7% - 103 136,65 грн.
Позивач зазначає, що роботи другого/третього етапів (будівельно-монтажні роботи; пусконалагоджувальні роботи) на загальну суму 489 529,31 грн відповідачем виконано 17.10.2024, тобто з пропуском встановленого строку на 342 календарних дні (будівельно-монтажні роботи) та 275 календарних дні (пусконалагоджувальні роботи).
Позивачем нараховано пеню за прострочення виконання робіт по 2 етапу (будівельно-монтажні роботи) з 10.11.2023 до 16.10.2024 на суму 76 231,37 грн та штраф у розмірі 7% - 29 319,76 грн, а також нараховано пеню за прострочення виконання робіт по 3 етапу (пусконалагоджувальні роботи) з 16.01.2024 до 16.10.2024 на суму 12 862,96 грн та штраф у розмірі 7% - 4 947,29 грн.
З наведеного вбачається, що умовами договору, з урахуванням додатків до нього, визначено різні обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації, виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи.
Таким чином, проаналізувавши передбачені у договорі зобов`язання підрядника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що основним зобов`язанням підрядника є виконання всіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, це закінчені роботи з ремонту, відповідно до такого договору.
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.02.2025 №910/3385/24.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).
За приписами частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% цієї вартості.
За змістом частини 4 статті 231 цього Кодексу, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Із системного аналізу викладених норм законодавства вбачається, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами договору у вигляді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №910/3385/24.
Як слушно зауважив суд першої інстанції, предмет спору у справі №910/3385/24 є подібним предмету спору у даній справі №910/4553/25, а саме, стягнення пені та штрафу нарахованих за прострочення виконання робіт по другому етапу за договором про надання послуги: послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки від 12.08.2022 №4600006418. Судом взято до уваги, що договір у цій справі та договір від 12.08.2022 №4600006418, який був досліджений у справі №910/3385/24 мають аналогічні умови, та в обох випадках стороною їх є позивач.
Європейський суд з прав людини констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (рішення від 21.10.2010 у справі "Дія-97" проти України", заява №19164/04, §47).
Офіційне розуміння правової визначеності, як елемента верховенства права надано в пункті 3.1 мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 №17-рп/2010 у справі №1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
У судовій практиці Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень (постанова від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися (постанова від 21.02.2020 у справі №813/2646/18). Велика Палата Верховного Суду робить акцент, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, має характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля (постанови від 28.02.2018 у справі №800/284/17; 22.05.2018 у справі №800/474/16 (П/9901/197/18); 07.11.2018 у справі №214/2435/17; 12.12.2018 у справі №703/1181/16-ц; 03.05.2019 у справі №127/2209/18).
На переконання Верховного Суду, ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність і передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова від 14.03.2018 у справі №917/1503/17).
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Приймаючи до уваги те, що предмети спору у цій справі та справі №910/3385/24 є аналогічними, суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, обґрунтовано прийняв до уваги зроблені висновки Верховним Судом у постанові від 18.02.2025 №910/3385/24.
З матеріалів справи вбачається, що сторони у договорі визначили кінцевий строк виконання відповідачем усіх передбачених договором робіт - протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору (пункт 4.1 договору).
Крім того, у додатку №3 до договору "Графік виконання робіт" сторони визначили строки виконання робіт, відповідно до якого підрядник зобов`язався виконати роботи з обстеження, розробки, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 днів, виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 300 днів, пусконалагоджувальні роботи - 365 днів.
Так, сторони визначили у договорі початок перебігу терміну виконання робіт саме з дати укладання договору - 13.01.2023.
Отже, з урахуванням пункту 4.1 договору, гранична дата виконання робіт по договору - 13.01.2024 (субота).
Згідно з частиною 5 статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Таким чином, з урахуванням положень частини 5 статті 254 ЦК України, гранична дата виконання робіт по Договору - 15.01.2024 (понеділок).
Отже, правомірним є нарахування штрафних санкцій з 16.01.2024.
Здійснивши перерахунок штрафних санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомірним є нарахування 2 695 339,92 грн пені та 1 314 859,24 грн штрафу.
Щодо доводів відповідача про існування форс-мажорних обставин колегія суддів зазначає таке.
Згідно з пунктом 8.1 договору, жодна зі сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-умов у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відповідно до пункту 8.2 договору, сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажора) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажора) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України.
За умовами пункту 8.3 договору, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.
У пункті 8.4 договору сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин.
Листом від 16.05.2023 №454 відповідач повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин по договору, які полягають у військовій агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, продовження дії правового режиму воєнного стану, введення комендантської години, військова мобілізація, ракетні обстріли та повітряні тривоги в зв`язку з цим, як наслідок унеможливлення виконання роботи тривалий час, що стало перешкодою для здійснення виробничих процесів, сповільнення здійснення господарської діяльності, зрив термінів постачання сировини і обладнання, не дає можливість виконати зобов`язання в строк.
03.11.2023 позивачу направлено лист №664 щодо укладання додаткових угод про продовження термінів дії договору. У вказаному листі відповідач повідомляє, що "через ряд непередбачуваних, надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно вплинули на процес надання послуг, а саме ведення бойових дій на території України, постійні ракетні обстріли (враховуючи місце розташування об`єктів замовника, де згідно з умовами договорів здійснюється надання послуг), постійні повітряні тривоги, тривале аварійне, позапланове відключення електроенергії внаслідок пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури України, надання послуг виконавцем було істотно уповільнено і в цілому відтермінувало та унеможливлювало виконання зобов`язань згідно договорів на об`єктах у строки визначені договорами з незалежних від виконавця причин.
29.01.2024 відповідачем отримано сертифікат №3200-24-0180, яким Київська обласна (регіональна) торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які унеможливили виконання зобов`язання у зазначений термін у період з 16.05.2023 і тривають станом на 29.01.2024.
08.02.2024 відповідачем направлено позивачу лист №785 про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та продовження строків. Вказаним листом повторно направлено попередні листи та надано сертифікат від 29.01.2024 №3200-24-0180.
Крім того, повідомлено про те, що об`єкт виконання робіт знаходиться у с. Ізмаїл, Одеської області (на кордоні з Румунією). Наразі єдиний спосіб логістичного сполучення з зазначеним об`єктом проходить через державний кордон України/пропускний прикордонний пункт, який військовозобов`язані працівники відповідача мають право перетинати тільки у передбаченому законодавством порядку з обов`язковою наявністю необхідних дозвільних документів та підстав, наявність бронювання на період мобілізації та на воєнний час, отриманого в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76 "Деякі питання реалізації положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є однією з таких підстав.
Відповідач зауважує, що станом на день укладення договору дістатися об`єкта проведення робіт можна було по території України єдиним шляхом - через підйомний міст у Затоці в Одеській області. Водночас, після підписання договору вказаний підйомний міст був зруйнований, а проїзд по ньому став неможливим. Єдиним шляхом доїхати до об`єкта проведення робіт стало можливо через державний кордон України з Республікою Молдова. Водночас, через впровадженні обмеження на перетин державного кордону, працівники тривалий час не мали змоги дістатися до місця проведення робіт.
Відповідачем долучено до матеріалів справи копію сертифікату Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-24-0180, в якому засвідчені обставини форс-мажору щодо виконання відповідачем зобов`язань за договором, дата настання - 16.05.2023.
Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).
Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно з законодавчими та іншими нормативними актами.
Виходячи з аналізу приписів статті 218 ГК України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.
При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.
У постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17.
Разом з тим, на момент укладення договору 13.01.2023 воєнний стан в Україні вже тривав майже рік, а отже сторони погоджуючись на умови виконання договору мали б враховувати цей факт.
Щодо посилань відповідача на перекриття підйомного мосту у місті Затока в Одеській області і, що ці обставини виникли саме після підписання договору, судова колегія зазначає, що згідно з відкритими джерелами в мережі інтернет (https://www.pravda.com.ua/news/2022/04/27/7342351/, https://www.ukrinform.ua/rubric-ato/3485492-rosijski-vijska-upate-obstrilali-raketami-mist-cerez-dnistrovskij-liman.html, https://nv.ua/ukr/odesa/na-odeshchini-perekrili-mist-bilya-zatoki-cherez-poshkodzhennya-vid-raketnogo-udaru-50236980.html) вбачається, що підйомний міст у місті Затока Одеської області піддавався ракетному обстрілу 26.04.2022, 27.04.2022, 02.05.2022, 10.05.2022. У п`яте міст було обстріляно 17.05.2022 по раніше пошкодженому і вже не робочому мосту.
Враховуючи наведене, обставини, що зумовили проблеми у проїзді через підйомний міст у місті Затока в Одеській області існували ще до укладення між сторонами договору, а тому відповідач мав враховувати відповідні обставини, адже міст вже був аварійним та пошкодженим, не дивлячись на те, що періодично на ньому здійснювався реверсний проїзд.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.
При цьому, наданий відповідачем сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-24-0180 є лише одним з доказів, які можуть свідчити про виникнення та існування обставин форс-мажору, оцінка яким надається судом.
В даному випадку, суд критично оцінює сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-24-0180 як доказ, що засвідчує виникнення та існування форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах, так як договір між сторонами укладено вже в період воєнного стану та, відповідно, під час існування всіх тих обставин, на підставі яких ТПП прийнята відповідне рішення.
Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції правомірно відхиляє посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин за договором у зв`язку з необґрунтованістю.
Крім того, у пункту 6.10 договору сторони погодили, що вони залишають за собою право зупинити виконання робіт в межах строку дії договору на підставі письмового звернення підрядника або замовника про настання умов, за яких виконання робіт заборонено та/або не рекомендовано діючими нормативами, галузевими документами, національними стандартами та правилами, що регламентують предмет таких робіт.
Згідно з пунктом 6.11 договору, у випадку зупинки виконання робіт на підставі причин, наведених у пункті 6.10, сторони складають акт про зупинку виконання робіт.
За умовами пункту 6.12 договору, у випадку зупинки робіт, загальний строку виконання робіт продовжується на термін, еквівалентний такій зупинці в межах строку дії договору.
Матеріали справи не містять доказів складання між сторонами актів про зупинку виконання робіт за договором.
Також відповідач просив суд зменшити розмір штрафу та пені до 90%.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (частина 1 статті 233 ГК України).
На підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №910/437/22, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).
Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України).
Згідно з приписами частини 1 статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18, від 21.11.2019 у справі №916/553/19).
Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом, згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обставини, які відповідач просить врахувати при вирішенні клопотання про зменшення штрафних санкцій:
1) згідно з фінансовою звітністю відповідача за 2022 рік чистий прибуток товариства складає 11 862 500,00 грн (збиток), а за 2023 рік чистий прибуток товариства складає - 17 298 100,00 гривень (збиток). Фінансова звітність ТОВ "Газойлтехнопайп" за 2022 рік та за 2023 рік додається;
2) позивач не поніс жодних збитків, через затримку виконання робіт по договору, адже докази, які б підтверджували відповідні збитки відсутні;
3) за минулі роки війни підприємство відповідача стало збитковим, а нарахування штрафних санкцій може істотно вплинути на можливість провадження нормальної господарської діяльності товариства, виконання поточних договірних зобов`язань та буде створювати надмірний тягар для відповідача;
4) ТОВ "ОГСУ" включено до Реєстру суб`єктів природних монополій, а відтак при підготовці проекту договору контрагентам залишається або приймати відповідні умови або взагалі зупиняти свою діяльність;
5) договір підписано, через участь відповідача у публічній закупівлі за конкурентною процедурою, при цьому, відповідач не мав змоги впливати на зміст договору шляхом пропонування змін до договору;
6) договір на підставі якого здійснюється нарахування штрафних санкцій підписано відповідачем на невигідних умовах, а саме пеня за несвоєчасне виконання робіт становить 0,1% за кожен день прострочення та додатково 7% штрафу у разі прострочення виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів (пункт 10.2 договору). При цьому, пеня за несвоєчасну оплату по договору зі сторони позивача становить 0,01% від суми несвоєчасної оплати (пункт 10.10 договору);
7) позивач повідомлений про неможливість виконання робіт в строк обумовлений сторонами, що підтверджується наведеними у відзиві обставинам, зокрема наявністю форс-мажорних обставин по договору.
Беручи до уваги всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що зобов`язання за договором виконано відповідачем повністю, зважаючи на існування обставин, які впливали на строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що вбачається з наданих відповідачем доказів (зокрема, сертифікату про форс-мажорні обставини), а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів вважає наявними правові підстави для зменшення пені та штрафу на 70% від заявлених позивачем сум пені та штрафу.
Таким чином, з ТОВ "Газойлтехнопайп" на користь ТОВ "ОГСУ" підлягає стягненню 808 601,98 грн пені та 394 457,77 грн штрафу.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянтів, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ "ОГСУ" задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ТОВ "Газойлтехнопайп" підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25 підлягає скасуванню, в частині стягнення з відповідача 1 347 669,96 грн пені та      657 429,63 грн штрафу, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат
Згідно з вимогами статті 129 ГПК України судовий збір за подання позову підлягає стягненню пропорційно задоволених позовних вимог.
Розподіляючи судовий збір судом враховується, що судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки, на підставі статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України, покладається на сторін пропорційно задоволених вимог, без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25 задовольнити частково.
3. Частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 у справі №910/4553/25, виклавши резолютивну частину зазначеного рішення в наступній редакції:
"Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" (03150, місто Київ, вулиця Тютюнника Василя, будинок 53, офіс 1133; ідентифікаційний код 40228402) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490)                     808 601 (вісімсот вісім тисяч шістсот одна) грн 98 коп. пені, 394 457 (триста дев`яносто чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн 77 коп. штрафу, а також          60 152 (шістдесят тисяч сто п`ятдесят дві) грн 99 коп. судового збору.
У решті позову відмовити.".
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" (03150, місто Київ, вулиця Тютюнника Василя, будинок 53, офіс 1133; ідентифікаційний код 40228402) 36 091 (тридцять шість дев`яносто одна) грн 79 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
5. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали справи №910/4553/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано суддями 24.11.2025, у зв`язку з перебуванням суддів Сітайло Л.Г., Буравльова С.І. та Шапрана В.В. на навчанні                    (з 17.11.2025 до 21.11.2025). 

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          С.І. Буравльов

                                                                                          В.В. Шапран