ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2026 р. Справа № 910/3630/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Буравльова С.І.
суддів: Шапрана В.В. 
Андрієнка В.В. 

секретар
судового засідання Рибчич А.В.

за участю 
представників:
від позивача - Задніпряний В.В.;
від відповідача-1 - не з`явилися;
від відповідача-2 - не з`явилися;
від третьої особи - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 (ОСОБА_1)
на рішення Господарського суду м. Києва від 24.04.2025 (повний текст складено 01.05.2025)
у справі №910/3630/24 (суддя - Ломака В.С.)
за позовом ОСОБА_1 (ОСОБА_1)
до 1. Чернівецької обласної державної адміністрації
2. Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний реєстратор Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернівецької обласної державної адміністрації Заяць Вікторія Вікторівна
про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсним статуту, протоколу та скасування реєстраційної дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Чернівецької обласної державної адміністрації та Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) про:
- визнання недійсним статуту Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) в новій редакції, зареєстрованого розпорядженням голови Чернівецької обласної військової адміністрації №1359-р від 27.12.2023 «Про реєстрацію статутів релігійних організацій», на підставі чого внесено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000311070008000436 від 05.01.2024 о 09:44:00;
- визнання протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької обласної військової адміністрації (начальника обласної військової адміністрації) №1359-р від 27.12.2023 «Про реєстрацію статуту релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області, що розташована за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, село Ленківці, вулиця Церковна, будинок 10-а;
- скасування запису про державну реєстрацію №1000311070008000436 від 03.01.2024 09:07:25 та від 05.01.2024 09:44:00 змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно відповідача-2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що релігійна громада, членом якої є ОСОБА_1 , зазнала неправомірного втручання у свою діяльність, за відсутності реального волевиявлення членів релігійної організації була підпорядкована іншому релігійному управлінню (центру) - Православній Церкві України, у зв`язку з чим наявне порушення охоронюваних державою прав. Позивач також вказав, що підставою його вимог є незгода з рішенням скликаних та проведених всупереч закону загальних зборів членів релігійної організації від 19.11.2023, якими було прийнято нову редакцію статуту про зміну її канонічної підлеглості, оскільки наведені збори проходили без участі людей, які постійно відвідують храм та беруть активну участь у житті парафії.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 відкрито провадження у справі №910/3630/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі державного реєстратора Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернівецької обласної державної адміністрації Заяць В.В. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
10.07.2024 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) предмета позову, в якій останній просив:
- визнати недійсним статут відповідача-2 в новій редакції, зареєстрований розпорядженням голови Чернівецької обласної військової адміністрації №1359-р від 27.12.2023 «Про реєстрацію статутів релігійних організацій», на підставі чого внесено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000311070008000436 від 05.01.2024 о 09:44:00;
- визнати недійсним протокол №1 від 19.11.2023 парафіяльних зборів Релігійної організації «Релігійної громади парафії на честь Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецько-Буковинської єпархії Української православної церкви села Ленківці Кельменецького району Чернівецької області, як такого, що прийнятий неуповноваженими особами;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Чернівецької обласної військової адміністрації (начальника обласної військової адміністрації) №1359-р від 27.12.2023 «Про реєстрацію статуту релігійної організації», яким зареєстровано у новій редакції статут релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України)» с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області, що розташована за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, село Ленківці, вулиця Церковна, будинок 10-а;
- скасувати запис про державну реєстрацію №1000311070008000436 від 03.01.2024 09:07:25 та від 05.01.2024 09:44:00 змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно відповідача-2.
У підготовчому засіданні 14.08.2024 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 (повне рішення складене 01.05.2025) у справі №910/3630/24 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.
Доводи скаржника, фактично, зводяться до наступного:
- оспорювані збори громадян скликані та проведені не у відповідності до вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та статуту релігійної громади;
- новою редакцією статуту релігійної громади порушено право позивача на свободу світогляду і віросповідання, а саме проти його волі змінено канонічне та організаційне підпорядкування релігійної організації іншому релігійному центру (управлінню), тобто з Української Православної Церкви на Православну Церкву України, що є порушенням ст. 35 Конституції України, згідно якої право на свободу світогляду і віросповідання включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність;
- релігійна громада, членом якої є позивач, зазнала неправомірного втручання у свою діяльність, за відсутності реального волевиявлення членів релігійної організації була підпорядкована іншому релігійному управлінню (центру), у зв`язку з чим наявне порушення охоронюваних державою прав, оскільки держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях певним релігійним центрам;
- у зв`язку з прийняттям спірного розпорядження №1359-р від 27.12.2023 «Про реєстрацію статуту релігійної організації» відповідачем-1 було порушено права та законні інтереси позивача, як керівника та члена релігійної громади, зокрема, щодо представництва прав та обов`язків релігійної громади, проведено реєстрацію статуту релігійної парафії та змінено її найменування в порушення встановленого порядку реєстрації.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 апеляційну скаргу у справі №910/3630/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 апеляційну скаргу у справі №910/3630/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.
До суду 03.06.2025 позивачем подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/3630/24, призначено її до розгляду на 22.07.2025, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів.
26.06.2025 до суду від Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) та Чернівецької обласної державної адміністрації надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у яких відповідачі просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Засідання суду, призначене на 22.07.2025, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 справу №910/3630/24 призначено до розгляду на 23.09.2025.
23.09.2025 від Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача-2.
Того ж дня представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 розгляд справи №910/3630/24 відкладено до 13.10.2025.
До суду 13.10.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
13.10.2025 від Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача-2.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 розгляд справи №910/3630/24 відкладено до 03.11.2025.
31.10.2025 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
03.11.2025 від Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача-2.
В судове засідання 03.11.2025 з`явився представник відповідача-1 та надав пояснення по суті апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та оголошено перерву у судовому засіданні до 01.12.2025.
28.11.2025 від Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача-2.
Того ж дня відповідачем-2 подано додаткові пояснення у справі.
У призначене засідання суду 01.12.2025 з`явилися представники позивача та відповідача-1. Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що у м. Вишневе Бучанського району Київської області, де він на даний час перебуває, оголошено повітряну тривогу та просив відкласти розгляд справи.
За вказаних обставин, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 розгляд справи №910/3630/24 відкладено до 23.12.2025.
23.12.2025 від Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача-2.
В судове засідання 23.12.2025 з`явилися представники позивача та відповідача-1 і надали пояснення по суті апеляційної скарги.
За результатами судового засідання оголошено перерву до 20.01.2026.
20.01.2026 від відповідачів надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників.
У призначене засідання суду 20.01.2026 з`явився представник позивача.
Натомість представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Оскільки відповідачі та третя особа належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги, неявка у судове засідання їх представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин даної справи убачається, що 17.08.1992 указом Єпископа Чернівецького та Буковинського №90 позивача було призначено настоятелем храму Святих апостолів Петра і Павла Буковинської єпархії Української православної церкви.
06.04.2010 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про Релігійну організацію «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області».
14.12.2017 на підставі розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації №1175-р від 14.12.2017 зареєстрований у новій редакції статут Релігійної організації «Релігійної громади парафії на честь святих апостолів Петра і Павла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Ленківці Кельменецького району Чернівецької області».
Згідно з п. 2.4 статуту вищим органом парафіяльного управління є парафіяльні збори, які за посадою очолює настоятель.
До складу парафіяльних зборів належать священнослужителі, церковнослужителі, а також миряни члени парафіяльних зборів, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість статуту про управління УПЦ, регулярно беруть участь у богослужінні, сповідуються та причащаються, перебувають у канонічному послухові до настоятеля і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті (п. 2.5 статуту).
У п. п. 2.10 та 2.11 статуту у редакції 2017 року передбачено, що рішення парафіяльних зборів приймається простою більшістю голосів присутніх на зборах. При рівній кількості голосів голос головуючого є вирішальним. Парафіяльні збори, на яких розглядається питання про зміну підлеглості (юрисдикції) релігійної громади, вважаються чинними за умови присутності усіх членів парафіяльних зборів.
У п. 2.12 статуту передбачено, що рішення парафіяльних зборів про зміну підлеглості (юрисдикції) релігійної громади приймається шляхом консенсусу за згодою всіх членів парафіяльних зборів.
19.11.2023 відбулися парафіяльні збори Релігійної організації «Релігійної громади парафії на честь святих апостолів Петра і Павла Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Ленківці Кельменецького району Чернівецької області», на яких були присутні 74 повнолітні члени релігійної громади.
Зі змісту протоколу №1 від 19.11.2023 вбачається, що на вказаних парафіяльних зборах, зокрема, було вирішено:
1) обрати головою лічильної комісії ОСОБА_3 та членами лічильної комісії: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;
2) обрати головою загальних зборів ОСОБА_6 , секретарем парафіяльних зборів ОСОБА_7 ;
3) затвердити список членів релігійної громади, що беруть участь у парафіяльних зборах, у кількості 74 особи;
4) перейти у канонічне підпорядкування до Чернівецької єпархії Православної церкви України, у зв`язку з чим вилучити інформацію про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру, як особу, уповноважену представляти релігійну організацію;
5) ухвалити нову редакцію статуту Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Православної церкви України села Ленківці Дністровського району Чернівецької області» та зареєструвати зміни відповідно до вимог чинного законодавства України. Викласти та прийняти статут у новій редакції, що додається, та уповноважити голову парафіяльних зборів ОСОБА_6 підписати статут та звернутися до церковної влади Православної Церкви України на Буковині про духовну опіку;
6) змінити офіційне найменування Релігійна організація «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Православної церкви України села Ленківці Дністровського району Чернівецької області;
7) уповноважити на підписання протоколу голову парафіяльних зборів ОСОБА_6 , секретаря парафіяльних зборів ОСОБА_7 та ще 5 осіб-парафіян учасників парафіяльних зборів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
8) провести реєстрацію статуту Релігійної громади у новій редакції, а також державну реєстрацію змін до відомостей про релігійні громади, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та уповноважити ОСОБА_7 на представництво інтересів релігійної громади перед органами державної влади, зокрема у обласних державних адміністраціях, відділах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Вказаний протокол підписали голова парафіяльних зборів, секретар парафіяльних зборів та уповноважені на його підписання учасники парафіяльних зборів.
Додатком №1 до вказаного протоколу затверджено список членів, що брали участь у загальних зборах Релігійної громади Релігійної організації «Релігійна громада парафії на честь святих апостолів Петра і Павла Чернівецько-Буковинської єпархії Української православної церкви села Ленківці Кельменецького району Чернівецької області» та ухвалили рішення змінити підлеглість релігійної громади у канонічних організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної церкви України, а також внесення змін до статуту релігійної громади шляхом викладення та прийняття його в новій редакції.
Вказаний додаток №1 містить прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць, рік народження, адресу проживання, інформацію про результат голосування та підписи 74 осіб, які брали участь в загальних зборах релігійної громади 19.11.2023.
У п. 1.1 статуту відповідача-2 у новій редакції було визначено, що релігійна громада є складовою частиною релігійного об`єднання Православної Церкви України. Релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Чернівецької єпархії Української Чернівецької єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) та Київській Митрополії Української Православної Церкви (Православної церкви України), підзвітною єпархіальним зборам та єпархіальному архієрею Управління єпархії.
Згідно з п. 1.7 статуту у новій редакції юрисдикція релігійної громади поширюється на територію села Ленківці Кельменецької ТГ Дністровського району Чернівецької області України.
На підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації (начальника обласної військової адміністрації) №1359-р від 27.12.2023 державний реєстратор Управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації Заяць В.В. зареєструвала у новій редакції статут Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області».
В подальшому державний реєстратор Управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації Заяць В.В. внесла до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис №1000311070008000436 від 03.01.2024 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зокрема, внесла зміни до відомостей про органи управління відповідача-2, її місцезнаходження, найменування, структуру власності, установчі документи. Крім того, 05.01.2024 державний реєстратор внесла зміни до відомостей про керівника відповідача-2.
Вважаючи вказані дії та рішення незаконними, позивач звернувся з даним позовом до суду (з урахуванням заяви про зміну (доповнення) предмета позову), в обґрунтування якого посилався на те, що парафіяльні збори, що відбулися 19.11.2023 в селі Ленківці Дністровського району Чернівецької області, проводилися за участі людей, які не були членами релігійної громади та без участі у таких зборах позивача, як керівника юридичної особи, з порушенням положень Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та статуту вказаної релігійної громади.
На переконання позивача, фіктивним рішенням загальних зборів релігійної громади селі Ленківці Дністровського району Чернівецької області, оформленим протоколом №1 від 19.11.2023, без згоди членів такої релігійної громади змінено підлеглість релігійної громади від Української Православної Церкви до Православної церкви України, прийнято рішення виключити дані про позивача як керівника релігійної організації, прийнято статут у новій редакції.
За доводами позивача, зміна підлеглості релігійної громади від Української Православної Церкви до Православної церкви України відбулася без згоди самих членів релігійної громади та не у спосіб, визначений статутом і законодавством, а також без дотримання процедури державної реєстрації статуту релігійної організації у новій редакції.
Також, позивач посилався на порушення відповідачами положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та Закону України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки заява про реєстрацію статуту в новій редакції подана неуповноваженою на такі дії особою.
Позивач також зазначав, що неправомірним розпорядженням голови адміністрації порушено його права та законні інтереси, як керівника та члена релігійної громади, проведено реєстрацію статуту релігійної організації та змінено її найменування з порушенням встановлено порядку.
У відзиві на позовну заяву відповідач-1 заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на їх безпідставність та недоведеність.
Відповідач-2 у поданому відзиві вказав на відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача з огляду на обрання неналежного способу захисту прав в частині вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження голови адміністрації та запису про державну реєстрацію змін. Відповідач-2 також зазначив, що право релігійної громади на зміну підлеглості не може залежати від волі однієї конкретної людини, у даному випадку позивача, який законність проведення загальних зборів Релігійної громади 19.11.2023 за участі 74 осіб ставить в залежність від своєї участі/головуванні в них. У той же час, існування рішень загальних зборів Релігійної громади, зафіксованих протоколом №1 від 02.07.2023, як не створювало фіксованого членства в релігійній громаді, так і не могло обмежувати Релігійну громаду УПЦ с. Ленківці у проведенні 19.11.2023 загальних зборів для ухвалення рішення про зміну підлеглості.
Третя особа, у свою чергу, в письмових поясненнях вказала про те, що законність дій державного реєстратора при вчиненні спірних реєстраційних дій була підтверджена наказом Міністерства юстиції України №722/7 від 08.03.2024 «Про відмову в задоволенні скарги».
Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов наступних висновків:
- враховуючи, що ні законодавство України, ні статут релігійної організації (у редакції 2017 року) не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді та визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади, суд відхиляє посилання позивача на те, що рішення парафіяльних зборів від 19.11.2023, оформлені протоколом №1, були прийняті особами, що не були її членами. Разом з тим, позивач не надав суду доказів на спростування членства в релігійній громаді с. Ленківці осіб, які брали участь у загальних зборах цієї релігійної громади 19.11.2023;
- відсутність врегульованого порядку прийняття членів у релігійну громаду не може нівелювати прав релігійної громади на прийняття рішень про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту;
- з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 щодо визначення критеріїв, яким мають відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних зборах релігійної громади, що приймали оспорювані рішення про зміну підлеглості у канонічних питаннях та прийняття в новій редакції статуту, при відсутності визначеного у статуті релігійної громади в редакції на момент проведення оспорюваних загальних зборів, порядку прийняття до членів релігійної громади, фіксованого членства. Такими критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена, з перелічених є досягнення 18-річного віку і регулярне відвідування богослужіння. З наявного у матеріалах реєстраційної справи протоколу №1 від 19.11.2023 та додатку №1 до нього вбачається, що на зборах були присутні 74 особи. З огляду на відсутність даних, які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, варто враховувати критерій територіального зв`язку, тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужіння. З інформації, що внесена за результатами зборів до додатку №1 до протоколу, вбачається відповідність учасників спірних зборів критерію територіального зв`язку, а також досягнення вказаними особами 18-річного віку. Доказів на спростування наведеного позивачем суду не надано;
- з огляду на викладене, судом відхилені посилання позивача на те, що у зборах брали участь особи, які не є членами релігійної громади, оскільки саме позивач стверджував, що оспорювані рішення загальних зборів релігійної громади приймались особами, які не були членами цієї громади, відповідно саме він мав довести, на чому ґрунтуються такі твердження, тобто вказати на критерії, які дозволяли б суду встановити, чи є певна особа членом громади;
- умови статуту не суперечать вимогам чинного законодавства. Навпаки, він був прийнятий на загальних (парафіяльних) зборах та приведений у відповідність до вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» згідно з розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи»;
- для реєстрації статуту релігійної громади у новій редакції уповноважений на підставі протоколу парафіяльних зборів представник релігійної організації ОСОБА_7 дотрималась вимог ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та подала підписану нею заяву з переліком документів, які визначені вказаною статтею;
- враховуючи висновок суду про недоведеність позивачем як порушення вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», так і порушення його прав при ухваленні оспорюваного рішення загальних зборів громади, а також з огляду на неподання позивачем доказів суперечності статуту у новій редакції нормам законодавства та не зазначення позивачем положень статуту, що, на думку останнього, порушують його права чи охоронювані законом інтереси, у суду відсутні підстави для визнання такого статуту недійсним;
- за встановлених обставин необґрунтованості аргументів позивача щодо порушень при проведенні державної реєстрації нової редакції статуту, оскільки чинним законодавством саме релігійну громаду наділено виключною компетенцією вирішення питань щодо зміни канонічного підпорядкування та затвердження нової редакції статуту, судом не встановлено порушення Чернівецької обласною державною (військовою) адміністрацією положень ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» при прийнятті розпорядження №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано нову редакцію статуту відповідача-2;
- враховуючи чинність спірного рішення парафіяльних зборів, а також прийнятого на таких зборах статуту релігійної організації в новій редакції, як наслідок, законність підстав для вчинення державним реєстратором змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача в частині скасування запису про державну реєстрацію №1000311070008000436 від 03.01.2024 09:07:25 та від 05.01.2024 09:44:00 щодо змін до відомостей відносно відповідача-2;
- позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької обласної військової адміністрації (начальника обласної військової адміністрації) №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано статут у новій редакції, та скасування записів про державну реєстрацію змін до відомостей в Єдиному державному реєстрі, є неналежним способом захисту порушених прав.
З наведеними вище висновками Господарського суду міста Києва в їх сукупності погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у ст. 16 ЦК України. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.
Частиною 1 ст. 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 11 ГПК України).
В силу ч. 1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Здійснення гарантованого Конституцією України права на свободу світогляду і віросповідання не підлягає обмеженню законом інакше, ніж в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей (ч. 2 ст. 35 Конституції України).
Подібна норма закріплена також у ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», відповідно до якої кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.
Частина 3 ст. 35 Конституції України визначає, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова. Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Релігійна організація зобов`язана додержуватися вимог чинного законодавства і правопорядку.
Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України (ч. ч. 2 та 4 ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»).
Стаття 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначає, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).
Частинами 3-9 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому ст. 14 цього закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого ст. 18 цього закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим.
У позовній заяві в редакції заяви про зміну предмета позову від 10.07.2024 позивач, зокрема, просив суд визнати недійсним протокол №1 від 19.11.2023 парафіяльних зборів, як такий, що прийнятий неуповноваженими особами.
Разом з тим, в судовому порядку може бути визнано недійсним рішення загальних зборів учасників, а не протокол, оскільки протокол є лише документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами.
У той же час, виходячи зі змісту положень ст. 5 ГПК України, у даному випадку встановленню підлягають обставини порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача рішенням загальних зборів, що дозволило б здійснити захист таких порушених прав (у разі встановлення такого факту) шляхом визнання недійсними рішень парафіяльних зборів організації, який є ефективним способом захисту. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №910/1942/22.
В цьому контексті позивач стверджував, що рішення загальних зборів членів Релігійної організації прийняті особами, які не мали правоздатності на їх прийняття, оскільки не були членами релігійної громади, з порушенням вимог чинного законодавства та процедури, визначеної статутом.
Закон не визначає порядку вступу, прийняття до складу членів релігійної громади, їх обліку, а залишає вирішення цього питання самій громаді.
17.01.2019 Верховна Рада України прийняла Закон №2673-VIІI «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи».
Цей закон був розроблений, оскільки «конституційне право віруючих громадян та створених ними громад щодо вільного релігійного вибору виявляється ускладненим, а часом таким, який неможливо реалізувати. Відсутність вищезазначеної унормованості процедури та механізму зміни приналежності релігійних громад призводить до підвищеної конфліктності в релігійному середовищі» (з пояснювальної записки до проекту Закону від 23.02.2016 №4128).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, здійснивши аналіз положень Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», дійшла таких висновків:
«Законодавець установив механізм, за яким рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, і такі збори можуть скликатися її членами.
Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.
Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.
Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.
Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».
Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».
Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).
При цьому, законодавець визнав автономію релігійної громади у визначенні кількості її членів, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, а також у питаннях членства на таких засадах:
- членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади;
- релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади в порядку, встановленому її статутом (положенням)».
Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Згідно зі ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу (ст. 98 ЦК України).
Стаття 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» у редакції від 15.03.2022 жодним чином не обмежувала чи перешкодила релігійній організації на власний розсуд визначати, в який спосіб вона вирішуватиме, чи приймати нових членів, визначатиме критерії членства та процедуру обрання органів управління.
З точки зору ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосованої разом зі ст. 11, це були рішення, які лежать у площині приватного права та які не мають бути об`єктом втручання з боку органів державної влади, якщо вони не порушують прав інших осіб чи підпадають під обмеження, встановлені пунктами 2 ст. 9 та 11 Конвенції. Іншими словами, держава не може зобов`язати легально існуюче приватно-правове об`єднання прийняти нових та виключити обраних членів. Втручання такого роду суперечитиме свободі релігійних об`єднань вільно регулювати свою поведінку та вільно вести свої справи (пункти 146, 150 рішення Європейського суду з прав людини від 14.07.2007 у справі «Свято-Михайлівська Парафія» проти України»).
У зазначеному вище рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що релігійні об`єднання вправі визначати на власний розсуд спосіб, в який вони прийматимуть нових та виключатимуть існуючих членів. Внутрішня структура релігійної організації та норми, що регулюють членство в ній, мають розглядатися як спосіб, в який такі організації виражають їх погляди та дотримуються своїх релігійних традицій. Суд вказав, що право на свободу віросповідання виключає будь-які повноваження держави оцінювати легітимність способу вираження релігійних поглядів.
У пунктах 52, 147, 151 рішення у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» від 14.06.2007 зазначено, що Верховний Суд у складі трьох суддів відхилив касаційну скаргу громади-заявника, тому що положення статуту Парафії суперечили відповідному законодавству. Колегія також зазначила, що положення статуту відносно фіксованого членства суперечили законодавству, оскільки не дозволяли більшості релігійної групи проявляти свої релігійні переконання шляхом участі в управлінні церковними справами. Зокрема, Верховний Суд України зазначив: «...статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству. Оскільки діюче законодавство не передбачає обов`язкового чи іншого фіксованого членства віруючих даного віросповідання, в правовому значенні парафіяльні збори та загальні збори релігійної громади є поняттями тотожними, судова колегія виснувала, що пункти 2.12, 2.13 статуту не повністю відповідають діючому законодавству, що призвело до фактичного усунення від вирішення статутних питань більшості релігійної громади і порушення їх права на віросповідання». Європейський суд з прав людини визнав, що не є «належними та достатніми» висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 21.04.2000, що вимога «фіксованого членства» в релігійній організації не була закріплена законодавчо та що «збори парафіян» та «загальні збори релігійної групи» збігаються за значенням, і, таким чином, що права більшості релігійної групи та їх права на віросповідання були порушені. Суд вважав, що внутрішня організація Парафії чітко визначена статутом. Органи державної влади, включно з судами, знехтували цією внутрішньою структурою Парафії як приватноправового об`єднання, зазначивши, що відповідна релігійна група була лише меншістю з «постійного складу релігійної групи», яка складалась близько з 300 осіб, які не були запрошені взяти участь в Парафіяльних зборах, хоча вони й є частиною групи.
У той же час, дотримання принципу вільного волевиявлення, визначеного в ч. 2 ст. 8 «Про свободу совісті та релігійні організації», здійснюється шляхом реалізації права на свободу совісті, закріпленого в ст. 3 цього закону, а правом на прийняття рішення про включення нових та виключення існуючих членів релігійної громади володіє виключно релігійна громада, яка приймає таке рішення в порядку визначеному статутом (положенням).
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, статутом відповідача-2 у редакції 2017 року не встановлено будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б дали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади. Не визначено такого порядку і Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації».
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №902/1283/21, безпідставним є ототожнення членства у релігійній громаді та членство у вищому органі управління парафії Парафіяльних зборів. Ані законодавство України, ані статут релігійної громади не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді, не містить визначену процедуру прийняття до членів релігійної громади.
З огляду на вказане, а також враховуючи, що ні законодавство України, ні статут релігійної організації у редакції 2017 року не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді та визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади, безпідставними є посилання позивача на те, що рішення парафіяльних зборів від 19.11.2023, оформлені протоколом №1, прийняті особами, що не були її членами.
Водночас, позивач не надав суду доказів на спростування членства в релігійній громаді с. Ленківці осіб, які брали участь у загальних зборах цієї релігійної громади 19.11.2023.
Відсутність врегульованого порядку прийняття членів у релігійну громаду не може нівелювати прав релігійної громади на прийняття рішень про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21: «… у питанні наявності порушеного права, що є підставою для звернення до суду, необхідно враховувати, що право на свободу віросповідання включає забезпечення вільної можливості сповідувати свою релігію, дотримуватися релігійної практики та релігійних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими єдиновірцями».
Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові також виходила з того, що законодавець у ч. 8 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» закріпив правило, спрямоване на захист права на свободу віросповідання частини громади, яка не згідна з рішенням про зміну підлеглості: вона має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Тому, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що самим визнанням державою права на вільну зміну релігійною громадою підлеглості в канонічних і організаційних питаннях з тих підстав, на які вказує позивач, не може порушуватись право настоятеля цієї громади чи її члена на свободу віросповідання.
Велика Палата Верховного Суду у даній постанові також вказала, що завданням суду є визначення того, чи заходи, вжиті на національному рівні, є виправданими та пропорційними, а також наскільки виправданим є втручання суду у внутрішні справи релігійної громади.
Судом першої інстанції враховано, що при визначенні критеріїв, яким мали відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних парафіяльних зборах громади та прийняли оспорювані позивачем рішення, слід враховувати встановлені у п. 2.5 статуту в редакції 2017 року релігійної громади критерії членів парафіяльних зборів, до яких належить досягнення 18-річного віку, визнання обов`язковості статуту про управління УПЦ, регулярна участь у богослужінні, сповідування та причащання, перебування у канонічному послухові до настоятеля, не перебування такої особи під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті.
З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, щодо визначення критеріїв, яким мають відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних зборах релігійної громади, що приймали оспорювані рішення про зміну підлеглості у канонічних питаннях та прийняття в новій редакції статуту, при відсутності визначеного у статуті релігійної громади в редакції на момент проведення оспорюваних загальних зборів, порядку прийняття до членів релігійної громади, фіксованого членства.
Такими критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена, з перелічених є досягнення 18-річного віку і регулярне відвідування богослужіння.
З наявного у матеріалах реєстраційної справи протоколу №1 від 19.11.2023 та додатку №1 до нього вбачається, що на зборах 19.11.2023 були присутні 74 особи. З огляду на відсутність даних, які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, варто враховувати критерій територіального зв`язку, тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужіння.
З інформації, що внесена за результатами зборів до додатку №1 до протоколу, вбачається відповідність учасників спірних зборів критерію територіального зв`язку, а також досягнення вказаними особами 18-річного віку. Доказів на спростування наведеного позивачем суду не надано.
При цьому, позивачем не наданого жодного доказу на підтвердження того, що особи, які прийшли на парафіяльні збори та прийняли оскаржувані рішення, зокрема про зміну канонічного підпорядкування, про прийняття нової редакції статуту та керівника релігійної громади, були не парафіянами релігійної громади.
З огляду на викладене, необґрунтованими та безпідставними є посилання позивача на те, що у зборах брали участь особи, які не є членами релігійної громади, оскільки саме позивач стверджує, що оспорювані рішення загальних зборів релігійної громади приймались особами, які не були членами цієї громади, відповідно, саме він мав довести, на чому ґрунтуються такі твердження, тобто вказати на критерії, які дозволяли б суду встановити, чи є певна особа членом громади.
За змістом спірних рішень частина жителів с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області вирішила добровільно змінити канонічну приналежність, перейшовши до Православної Церкви України, чим виразила своє право на свободу віросповідання, необхідне у демократичному суспільстві. Реалізація такого права релігійної громади не може бути обмеженою особистими інтересами особи, яка не згідна із прийнятими рішеннями про канонічне підпорядкування релігійної громади.
За встановлених вище обставин, рішення прийняті загальними (парафіяльними) зборами відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи» (п. п. 2 та 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення»).
Судом не встановлено жодних порушень чинного законодавства чи статуту, які б знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. У свою чергу, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні ст. ст. 76, 77 та 78 ГПК України на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві.
Враховуючи викладене у сукупності та зважаючи на те, що діючим законодавством саме релігійну громаду наділено виключною компетенцією вирішення питань щодо зміни канонічного підпорядкування, а також затвердження нової редакції статуту, обрання керівника релігійної громади, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, відсутні правові підстави вважати, що оспорювані рішення загальних зборів відповідача-2 прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.
При цьому, рішення загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт (постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №916/375/17).
Для визнання недійсним рішення загальних зборів необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника юридичної особи. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлений, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №927/265/17 та 21.03.2018 у справі №927/699/17.
Рішення, які були прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади.
Позивач з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог звернувся до суду за захистом права на свободу віросповідання, яке вважає порушеним у зв`язку з позбавленням його можливості сповідувати обрану релігію спільно з тими, хто поділяє його переконання, тобто позов поданий на захист цього права саме в його колективному вимірі, а тому визнанням державою права на вільну зміну релігійною громадою підлеглості в канонічних і організаційних питаннях з тих підстав, на які вказує позивач, не може порушуватись право настоятеля цієї громади чи її члена на свободу віросповідання.
Відповідно до ч. 8 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).
Відтак, позивач не позбавлений права бути настоятелем релігійної громади із канонічною приналежністю Українській Православній Церкві, не позбавлений можливості зберігати живий зв`язок зі своєю парафією, сповідувати обрану релігію, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні переконання, брати участь у релігійних обрядах.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14.06.2007 у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» зазначив, що в той час, як свобода віросповідання - це, перш за все, особиста справа кожного, вона також означає, серед іншого, свободу «сповідувати релігію» самому або в об`єднанні з іншими, публічно та в колі тих, хто поділяє цю віру. Оскільки релігійні громади традиційно існують у вигляді організованих структур, стаття 9 має тлумачитися в світлі статті 11 Конвенції, яка захищає об`єднання від невиправданого втручання з боку держави. Будь-які повноваження держави оцінювати легітимність релігійних поглядів є несумісними з її обов`язком, визначеним у практиці суду, бути нейтральною та безсторонньою.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про недоведеність позивачем порушення прав останнього оскаржуваними рішеннями, а також прийняття рішень не уповноваженими особами.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» правоздатність релігійної організації визначає її статут (положення), який підлягає реєстрації у порядку, встановленому ст. 14 цього закону.
Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації статуту подаються:
1) заява за підписом керівника або уповноваженого представника релігійної громади;
2) статут (положення) релігійної громади у новій редакції.
До статуту (положення) релігійної громади у новій редакції додатково подаються:
1) належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади про внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у чинному на момент внесення змін статуті (положенні) релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів;
2) оригінал чи належним чином засвідчена копія чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригінал свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося).
Відповідно до ч. 19 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, забезпечує проведення державної політики щодо релігій і церкви шляхом здійснення реєстрації статутів (положень) релігійних організацій, зазначених у ч. 2 ст. 14 цього закону, а також змін і доповнень до них.
Відповідно до п. п. 2 та 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи» у разі прийняття рішення щодо зміни своєї підлеглості релігійна організація повідомляє про таке рішення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, або обласні, Київську, Севастопольську міські державні адміністрації, а в Автономній Республіці Крим - Раду міністрів Автономної Республіки Крим, які забезпечують оприлюднення цього рішення на своєму офіційному вебсайті.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про: 1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження; 2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об`єднання; 3) майновий стан релігійної організації; 4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів; 5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації; 6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.06.2020 у справі №922/2200/19, підставами для визнання акту, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача. У судовому рішенні про визнання недійсними окремих положень установчих документів має бути зазначено, яким саме приписам закону суперечать ці положення та які права позивача ними порушуються або оспорюються.
Дослідивши умови спірного статуту, судом першої інстанції встановлено, що його умови не суперечать вимогам чинного законодавства. Навпаки, він був прийнятий на загальних (парафіяльних) зборах від 19.11.2023 та приведений у відповідність до вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» згідно з розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи».
Також судом встановлено, що для реєстрації статуту релігійної громади у новій редакції уповноважений на підставі протоколу парафіяльних зборів представник релігійної організації ОСОБА_7 дотрималась вимог ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та подала підписану нею заяву з переліком документів, які визначені вказаною статтею.
Враховуючи висновок суду про недоведеність позивачем як порушення вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», так і порушення його прав при ухваленні оспорюваного рішення загальних зборів громади, а також з огляду на неподання позивачем доказів суперечності статуту у новій редакції нормам законодавства та не зазначення позивачем положень статуту, що, на думку останнього, порушують його права чи охоронювані законом інтереси, у суду відсутні підстави для визнання такого статуту недійсним, у зв`язку з чим вірним є висновок про необґрунтованість такої вимоги.
За встановлених вище обставин необґрунтованості аргументів позивача щодо порушень при проведенні державної реєстрації нової редакції статуту, оскільки чинним законодавством саме релігійну громаду наділено виключною компетенцією вирішення питань щодо зміни канонічного підпорядкування та затвердження нової редакції статуту, судом також не встановлено порушення Чернівецької обласною державною (військовою) адміністрацією положень ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» при прийнятті розпорядження №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано нову редакцію статуту.
Враховуючи чинність спірного рішення парафіяльних зборів Релігійної організації «Святих апостолів Петра і Павла» Чернівецької єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області», а також прийнятого на таких зборах статуту релігійної організації в новій редакції, як наслідок, законність підстав для вчинення державним реєстратором на підставі останніх реєстраційних записів, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно відповідача-2, необґрунтованими є вимоги позивача в частині скасування запису про державну реєстрацію №1000311070008000436 від 03.01.2024 09:07:25 та від 05.01.2024 09:44:00 щодо змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 за позовом релігійної організації до обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування розпорядження зазначила, що фактично підставою позову є незгода релігійної організації з рішеннями загальних зборів членів релігійної організації про зміну канонічної підлеглості, оскільки, на думку цієї організації, воно прийняте з порушенням вимог чинного законодавства особами, які не мали права його приймати, за відсутності необхідного кворуму, всупереч раніше прийнятому на загальних парафіяльних зборах релігійної громади рішенню.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що судове рішення про визнання недійсним розпорядження про реєстрацію статуту Релігійної організації в новій редакції не є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.
Зважаючи на характер спірних відносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що належному способу захисту інтересу Релігійної організації та/або її членів відповідає позовна вимога про визнання недійсним статуту Релігійної організації в новій редакції. Судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для приведення суб`єктом державної реєстрації відомостей про Релігійну організацію, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у відповідність до відомостей статуту Релігійної організації в попередній редакції.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19).
Як наслідок, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Чернівецької обласної військової адміністрації (начальника обласної військової адміністрації) №1359-р від 27.12.2023, яким зареєстровано статут відповідача-2 у новій редакції, та скасування записів про державну реєстрацію змін до відомостей в Єдиному державному реєстрі, є неналежним способом захисту.
З урахуванням усього вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Отже, твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, які фактично співпадають з аргументами, висловленими ним в суді першої інстанції, повністю спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 24.04.2025 у справі №910/3630/24 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 24.04.2025 у справі №910/3630/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 (ОСОБА_1).
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 04.02.2026.

Головуючий суддя С.І. Буравльов 

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко