ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року   Справа № 906/808/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. ,  суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Загородько Б.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 у справі № 906/808/24 (суддя Прядко О.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" 
до Головного управління Національної поліції в Житомирській області 
про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органів державної влади, в сумі 2 990 891, 64 грн
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився;
відповідача - Мельничук Ю.В.; 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" (далі - ТОВ "ТБР Логістик", позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУНП в Житомирській області, відповідач, скаржник) про стягнення з Державного бюджету України шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади, в сумі 2 990 891, 64 грн, з яких 547 093, 37 грн прямих збитків та 2 443 798, 27 грн недоотриманих доходів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 14.08.2023 по 07.12.2023 позивач був позбавлений права користування орендованими транспортними засобами, причепами до них та спецтехнікою, які були вилучені Слідчим управлінням ГУНП в Житомирській області та не повернуті у користування ТОВ "ТБР Логістик" всупереч ухвалам суду у справах № 296/7822/23, №296/7875/23, № 296/7876/23, № 296/9992/23, № 296/11048/23, що призвело до втручання у підприємницьку діяльність позивача та заподіяння йому збитків на заявлену до стягнення суму.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "ТБР Логістик" шкоду в розмірі 1 046 534, 07 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

01.07.2025 до суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" 116 500 грн витрат на забезпечення професійної правничої допомоги та 82 000 грн витрат на оплату експертизи (т. 3, а.с.120-125).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.07.2025 призначено судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення на 21.07.2025.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.07.2025 відкладено розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення до повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду, а також повернення матеріалів справи № 906/808/24 до Господарського суду Житомирської області.

Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 апеляційну скаргу ГУНП в Житомирській області та апеляційну скаргу ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі № 906/808/24 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

15.09.2025 матеріали справи повернулися до Господарського суду Житомирської області.

Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" 39 188, 80 грн витрат на професійну правничу допомогу та 14 345, 90 грн витрат на проведення експертизи. У задоволенні решти заяви відмовлено.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ГУНП в Житомирській області на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 у справі № 906/808/24, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- відповідно до розділу 2 п. 2.1 договору № 15/08-1, даний договір діяв до 15.08.2024. Додаткова угода до договору про надання професійної правничої допомоги № 15/08-1 складена 31.12.2024, тобто після спливу строку вищевказаного договору. Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не враховано, що майже чотири місяці адвокат надавав правничу допомогу без належних йому повноважень;
- судові витрати, заявлені позивачем у даній справі завищені та необґрунтовані. Дану справу не можна вважати складною та такою, вирішення якої значно впливає на репутацію сторін, така справа не є справою, що викликала публічний інтерес. Зазначена справа не потребує дослідженню великої кількості документів, не вимагали вивчення адвокатом великого й додаткового обсягу фактичних даних, проведення складних розрахунків, аналізу великої кількості доказів, а відтак і значного обсягу юридичної й технічної роботи. Більшість процесуальних документів мають типовий характер (відзиви, заперечення, додаткові пояснення), що свідчить про мінімальні витрати часу адвоката. Додатково зазначає, що правова позиція позивача у справі в суді не змінювалася, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Представництво інтересів позивача здійснювалося тим самим адвокатом, отже адвокат з самого початку був ознайомлений з матеріалами та ходом розгляду справи, що не потребувало значного часу на ознайомлення з матеріалами справи в ході написання процесуальних документів та відвідування судових засідань;
- для представництва інтересів позивача у суді по справі у представника не було потреби в досліджені великої кількості положень законодавства та судової практики з подібних правовідносин; фактично справа є типовою. Представник позивача у даній справі не здійснював додатковий збір доказів, а аналізував лише документи, які перебували у розпорядженні позивача, тому надання допомоги у їх складанні не є необхідним, а витрати на таку допомогу обґрунтованими.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г.
Листом від 14.10.2025 Північно-західний апеляційний господарський суд витребував матеріали справи № 906/808/24 з Господарського суду Житомирської області.
Листом від 15.10.2025 Господарський суд Житомирської області повідомив, що справа №906/808/24 була направлена на адресу Верховного Суду згідно ухвали суду від 29.09.2025.
18.12.2025 до суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУНП в Житомирській області на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 у справі № 906/808/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28.01.2026 о 15:00 год.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

ТОВ "ТБР Логістик" надіслало до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі позивача (його представника).

Представник відповідача в судовому засіданні 28.01.2026 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги та відмовити у стягненні судових витрат.

Позивач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а також клопотання позивача про розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача, зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Водночас п. 1, 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями ч. ч. 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає гонорар як форму винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Як встановлено апеляційним судом, позивач у позовній заяві повідомляв, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складається: із суми судового збору в розмірі 44 863, 37 грн, витрат на проведення судової експертизи у розмірі 82000 грн, а також витрат на забезпечення професійної правничої допомоги у розмірі 300 000 грн. Докази понесення вказаних витрат будуть подані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду (т. 1, а. с. 25).

Також представник позивача у судовому засіданні 18.06.2025, до закінчення судових дебатів, заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть подані в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України (т. 3, а. с. 108).

Колегія суддів зазначає, що заяву про ухвалення додаткового рішення із доданими до неї документами було подано представником позивача через підсистему "Електронний суд" 01.07.2025, тобто в межах п`ятиденного строку, визначеного абз. 3 ч. 8 ст. 129 ГПК України (т. 3, а. с. 120).

З огляду на викладене, порядок та строк подання доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості заявником дотримано.

Із матеріалів справи слідує, що правничу допомогу ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" надавав адвокат Вірьовкін О.І., повноваження та обсяг прав якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АМ N 1097305 від 15.08.2024.

Як встановлено апеляційним судом, 15.08.2023 між адвокатом Вірьовкіним О.І. та ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" (замовник) укладено договір про надання професійної правничої допомоги №15/08-1 (т. 3, а.с. 121), згідно з п.1.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити роботи у порядку та строки, обумовлені сторонами в даному договорі.
Адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень надає замовнику консультаційні та юридичні послуги (професійно правничі) послуги щодо захисту та представництва інтересів, зокрема, в загальних, адміністративних, господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб (1.2 договору ).
Даний договір діє до 15.08.2024 та набирає чинності з моменту його підписання (п.2.1 договору).
Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 договору, за правову допомогу, передбачену в п. 1.2 договору, замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному розділом 4 цього договору. В ціну договору не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором.
Згідно з п.4.1 договору, розмір оплати праці адвоката при надання правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються в актах прийому-передачі наданих послуг. 
Сторони погоджують, що підписання акта прийому-передачі наданих послуг є підтвердженням надання якісних послуг згідно замовлення і замовник зобов`язаний їх оплатити (п.4.3 договору). Вартість послуг може визначатися сторонами у актах прийому-передачі наданих послуг у фіксованій сумі за один місяць (п. 4.5 договору).

Додатковою угодою від 31.12.2024 до договору № 15/08-1 від 15.08.2023 сторони вирішили продовжити дію вказаного договору до 31.12.2027. Всі інші умови договору є незмінними (т. 3, а. с. 122).

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг № 1 від 01.07.2025 до договору № 15/08-1 від 15.08.2023, адвокатом надано позивачу послуги у справі № 906/808/24 згідно визначеного переліку, а саме: підготовка та подання позовної заяви - 34 000 грн; підготовка та подання відповіді на відзив 16.08.2024 – 15000 грн; підготовка та подання додаткових пояснень 12.09.2024 – 10 000 грн; підготовка та подання додаткових пояснень 16.05.2025, 07.03.2025, 19.03.2025 – 13 500 грн (по 4500 грн за кожне); підготовка та подання заперечень на клопотання про витребування доказів 27.09.2024 – 4500 грн; підготовка та подання заперечень на клопотання про призначення експертизи 27.09.2024 – 4500 грн; підготовка та подання заперечень на клопотання про витребування доказів 27.09.2024 – 4500 грн; підготовка та подання заперечень на клопотання про зупинення розгляду судової справи 27.09.2024 – 4500 грн; представництво замовника в суді, з розрахунку одне судове засідання 2600 грн, а саме: 11.09.2024, 25.11.2024, 16.12.2024, 20.01.2025, 03.03.2025, 17.03.2025, 02.04.2025, 21.05.2025, 18.06.2025, 30.03.2025, - 26 000 грн (т. 3, а. с. 122 на звороті).

Оцінюючи витрати позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції із урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, а також беручи до уваги заперечення відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтверджені належними й допустимими доказами у розмірі 112 000 грн. 

При цьому безпідставним є повторне включення до розрахунку витрат суми оплати за одну і ту ж послугу - підготовка та подання заперечень на клопотання про витребування доказів 27.09.2024 - 4500,00 грн, яка передбачена в п. 7 та повторюється в п. 9 акта прийому-передачі наданих послуг, у зв`язку з чим не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи в сумі 82000 грн, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22 (провадження №14-123цс23) констатувала, що: 
1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; 
2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; (3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;
4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
За приписами ч. ч. 4-7 ст. 127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду спору по суті, суд врахував висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи № 367/06.2024 від 24.06.2024 в частині, що стосується визначення розміру нарахованої та виплаченої заробітної плати та сплати ЄСВ, як належний доказ.

В той же час, як встановлено апеляційним судом, ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" у зв`язку з розглядом даної справи здійснено оплату за проведення економічної експертизи згідно договору про надання послуг від 21.05.2024, укладеного між ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" та ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ЕКСПЕРТИЗИ ТА ОЦІНКИ", та на підставі акта здачі-приймання робіт (послуг) за цим договором, у розмірі 41 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 469 від 24.05.2024 (т. 1, а. с. 76-81). Тобто витрати позивача у цій частині суд вважає реальними, обґрунтованими і безпосередньо пов`язаними з розглядом даної справи.

Разом з тим, згідно з платіжною інструкцією № 241 від 29.03.2024 (т. 1, а.с. 82), ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" сплачено 41000 грн на рахунок ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ЕКСПЕРТИЗИ ТА ОЦІНКИ" "за проведення економічного дослідження згідно договору від 29.03.2024 по рахунку-фактурі від 29.03.2024, без ПДВ", яких (договору та рахунку-фактури) до матеріалів справи не додано. Вказане позбавляє суд можливості перевірити та встановити, чи пов`язані ці витрати саме з розглядом даної справи, а тому підстави для їх відшкодуванню за рахунок відповідача, відсутні. 

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Апеляційний господарський суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Суд також звертає увагу на те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Отже, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, із урахуванням того, що позов у даній справі задоволено частково, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 39 188, 80 грн витрат на професійну правничу допомогу та 14 345, 90 грн витрат на проведення експертизи, в решті вимог заяви слід відмовити.

На думку суду зазначена сума судових витрат є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді, а тому посилання відповідача на те, що судові витрати, заявлені позивачем у даній справі завищені та необґрунтовані, є безпідставними. Судом враховується, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, колегія суддів вважає, що стягнуті судом першої інстанції судові витрати, відповідають критеріям реальності та розумності, та не спростовані відповідачем.

Посилання відповідача на те, що договір № 15/08-1 від 15.08.2023 діяв лише до 15.08.2024, тобто майже чотири місяці адвокат надавав правничу допомогу без належних повноважень, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для відмови у стягненні, понесених позивачем судових витрат, оскільки не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. Відповідачем у розумінні статей 76-79 ГПК України не доведено нереальності понесених позивачем судових витрат, а також те, що правничі послуги адвокатом не надавалися. Також суд апеляційної інстанції враховує, що додатковою угодою від 31.12.2024 до договору № 15/08-1 від 15.08.2023 сторони продовжити дію вказаного договору до 31.12.2027 (т. 3, а. с. 122).

З огляду на викладене, доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення суду, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції. 

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини (справа Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010) зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 у справі №906/808/24 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ГУНП в Житомирській області - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 у справі №906/808/24 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 29 січня 2026

Головуючий суддя Олексюк Г.Є. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г.