ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року
м. Київ
справа № 305/831/19
провадження № 51-2522 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), 
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2023 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2025 року щодо 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ст. 348 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
2. Цим вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь: ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди - 179 760 грн, моральної шкоди - 500 000 грн; ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди - 314 580 грн, моральної шкоди - 500 000 грн; ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди 719 040 грн, моральної шкоди - 500 000 грн; ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн; ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн; ОСОБА_14 на відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн.
3. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
4. Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 26 березня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишив без змін.
5. Як установив суд, 15 листопада 2018 року близько 22-ї години, поблизу магазину - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_15 , під час виконання ним службових обов`язків по охороні Державного кордону України за наступних обставин.
6. У зазначений день та час, у районі прикордонного знаку № 319, ділянки відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » МПЗ, що знаходиться поблизу магазину - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ), за порушення вимог статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», прикордонний наряд затримав ОСОБА_16 , який здійснюючи протиправну діяльність, пов`язану з незаконним переміщенням через державний кордон з України до Румунії поза митним контролем тютюнових виробів, незаконно перетинав кордон. На місце затримання прибув майор ОСОБА_15 та старший прапорщик ОСОБА_17 , які згідно Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» відносяться до працівників правоохоронного органу з охорони державного кордону.
7. У цей час, керуючи автомобілем марки «Аudі А6» моделі аllroad quattro з номерним знаком румунської реєстрації « НОМЕР_1 », з метою звільнення затриманого ОСОБА_16 та отримання від останнього грошових коштів у розмірі 55 900 румунських лей та 1 300 євро, отриманих ним за незаконне переміщення тютюнових виробів на територію Румунії від невстановленої особи, на місце події під`їхав ОСОБА_8 , який, вийшовши із автомобіля, почав грубо висловлюватись до майора ОСОБА_15 та старшого прапорщика ОСОБА_17 і поставив перед ними вимогу негайно звільнити ОСОБА_16 .
8. Отримавши відмову, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання шкоди життю та здоров`ю, свідомо допускаючи та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що начальник відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 майор ОСОБА_15 є представником правоохоронного органу та виконує покладені на нього, службові обов`язки з виявлення та припинення протиправної діяльності на державному кордоні України, з мотивів перешкоджання останньому виконати ці обов`язки, з метою звільнення затриманого ОСОБА_16 та отримання від нього грошових коштів переміщених через кордон України з Румунією, сів за кермо автомобіля марки Audi А6 із номерним знаком румунської реєстрації « НОМЕР_1 », та, перебуваючи поза межами проїзної частини дороги, умисно здійснив наїзд вказаним автомобілем, на майора ОСОБА_15 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
9. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 .
10. На обґрунтування свого прохання зазначає, що дії ОСОБА_8 мали б кваліфікуватися за ч. 2 ст. 286 КК (санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років), оскільки смерть потерпілого настала внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень у результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_8 , який порушив пункти 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху. При цьому, посилається, що кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ст. 348 КК суди не врахували практику суду касаційної інстанції, зокрема постанову від 19 червня 2019 року у справі № 554/3796/17.
11. Також указує на відсутність у ОСОБА_8 умислу на посягання на життя потерпілого прикордонника, оскільки бачив його вперше, неприязних стосунків між ними не було.
12. Стверджує, що при призначенні покарання її підзахисному суд не в повній мірі врахував дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання, те що він приймає участь у вихованні двох дітей, має на утриманні матір похилого віку.
13. Суд апеляційної інстанції, не перевірив та не спростував доводів сторони захисту про те, що: 
- безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди було раптове падіння ОСОБА_15 під автомобіль через контактування з транспортним засобом;
- у ОСОБА_8 була відсутня технічна можливість уникнути наїзду (постанови ККС від 24 березня 2020 року та 16 жовтня 2019 року №№ 130/720/17, 163/1753/17);
- про те, що транспортний засіб марки Ауді А6 був пошкоджений невстановленими предметами, схожими на пошкодження, спричинені кулею, випущені із вогнепальної зброї і що непідконтрольні дії ОСОБА_8 були наслідком саме вказівки команди ОСОБА_17 стріляти в ОСОБА_8 на поразку.
14. Сторона захисту посилається також на те, що розгляд провадження судами першої та апеляційної інстанцій був упередженим, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про допит свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та в проведенні повторних судових експертиз.
15. На адресу Верховного Суду прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а судові рішення щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
16. Захисник підтримала касаційну скаргу, представник потерпілих та прокурор заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
17. Заслухавши доповідьсудді, доводи сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке. 
18. Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
19. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
20. Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
21. Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
22. Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
23. Наведені вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження судами були дотримані.
24. Обґрунтовуючи свій висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК, суд першої інстанції послався на показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 . Також суд урахував фактичні дані, що містяться у: повідомленні № 113 від 15 листопада 2018 року, повідомленні № 5/3-2008 від 16 листопада 2018 року, протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15 листопада 2018 року, протоколі огляду місця події від 16 листопада 2018 року, протоколах додаткових оглядів місця події від 16, 21 листопада 2018 року, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 листопада 2018 року; висновках судово-медичної експертизи № 146 від 18 грудня 2018 року, судово-одорологічних експертиз №№ 357 та 374 від 04, 25 січня 2019 року, судових молекулярно-генетичних експертиз №№ 10/1151, 10/27 від 26 лютого, 06 березня 2019 року, судово-балістичної експертизи № 1/448 від 11 березня 2019 року, судової інженерно-транспортної експертизи № 10/343 від 08 лютого 2019 року, матеріалах розсекречених негласних слідчих (розшукових) дій, протоколі огляду документів від 13 грудня 2018 року, протоколах огляду предметів від 19 жовтня, 20 листопада 2018 року, 18 лютого 2019 року, листі Закарпатської митниці ДФС від 26 квітня 2019 року, висновку судово-психіатричної експертизи № 34 від 11 квітня 2019 року, витягу з наказу про призначення на посаду ОСОБА_15 від 06 листопада 2018 року, довідці № 30/531 від 07 грудня 2018 року щодо проходження ОСОБА_15 військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 , акті № 16-18 розслідування нещасного випадку, інших письмових доказах, зміст яких детально викладено у вироку. Судом також досліджено відеозапис на якому зафіксовано обставини події злочину, а саме рух транспортного засобу та осіб у період з 21:57 до 23:00 15 листопада 2018 року.
25. Доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій  ОСОБА_8 були предметом розгляду як суду першої інстанції так і апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.
26. Так, суд вмотивовано зазначив, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.348 КК, з об`єктивної сторони має місце лише тоді, коли посягання на працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця, вчинено у зв`язку з їх службовою діяльністю або громадською діяльністю щодо охорони громадського порядку і державного кордону.
27. Правильна кваліфікація дій винного за ст. 348 К потребує встановлення часових меж, в яких та чи в інша особа виконує повноваження працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця. При цьому кримінальна відповідальність настає, якщо злочин вчинено з метою не допустити чи припинити правомірну діяльність потерпілого у зв`язку з виконанням ним зазначеного обов`язку, змінити характер останнього, а так само з мотивів помсти за неї незалежно від часу, що минув з моменту виконання потерпілим своїх обов`язків.
28. Із суб`єктивної сторони зазначене кримінальне правопорушення характеризується умисною формою вини за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.
29. При кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 348 КК, судом враховано, що склад злочину, передбачений цією статтею, є спеціальною нормою до загальної норми, яка міститься у ст.115 цього Кодексу. Така спеціальна норма виділена за ознакою спеціального потерпілого та тим, що посягання на життя працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів здійснюється у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.
30. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 633/195/17 єдиним чинним нормативно-правовим актом, який визначає орієнтовний перелік правоохоронних органів України, є Закон України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23 грудня 1993 року № 3781-XII, в абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 2 якого визначено, що правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
31. Згідно з наявних в матеріалах кримінального провадження документів вбачається, що  ОСОБА_15 на час події працював начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , ніс службу в прикордонному наряді «Прикордонний патруль».
32. При цьому, суд на підставі показань свідків у кримінальному провадженні, зокрема свідка ОСОБА_17 , який повідомив суду, що після того, як він здійснив попереджувальний постріл із пістолету Форт 12 вгору, ОСОБА_8 сів у автомобіль, здав назад, вивернув кермо у ліву сторону, та направився на нього, що змусило його відійти в бік, після чого ОСОБА_8 зробив другий маневр, - вивернувши кермо здійснив наїзд на майора ОСОБА_15 , досліджених у судовому засіданні аудіозаписів телефонної розмови ОСОБА_8 з абонентами номерів телефонів: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 за змістом яких ОСОБА_8 повідомив співрозмовникам, що він переїхав прикордонника, а також, що затримали особу із 15 тисячами Євро, дійшов висновку про те, що на момент події ОСОБА_8 усвідомлював, що посягає на життя працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ОСОБА_15 своїх службових обов`язків із охорони державного кордону України. Зокрема, навіть у своїх показаннях, наданих у місцевому суді, ОСОБА_8 зазначив, що перед подією він спілкувався з працівниками прикордонної служби щодо визволення хлопця, якого ті утримували.
33. Також судом встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем, який знаходився поза межами проїзної частини дороги, та розпочинаючи рух в напрямку огороджувального паркану, де за декілька метрів від автомобіля знаходився потерпілий ОСОБА_15 , із метою визволення затриманого ОСОБА_16 , передбачав завдання шкоди життю та здоров`ю працівника правоохоронного органу, який був одягнутий у формений одяг та виконував покладені на нього обов`язки із виявлення та припинення протиправної діяльності на державному кордоні України та свідомо допускав та бажав їх настання.
34. Суд також звертає увагу, що відповідно до наявного в матеріалах провадження висновку експерта № 10/343 від 08 лютого 2019 року, на момент експертного огляду та на час наїзду система рульового керування, робоча гальмівна система, системи освітлення та світлової сигналізації, а також ходова частина досліджуваного автомобіля марки «Аudі А6 аllroad quattro» з номерним знаком румунської реєстрації НОМЕР_1 знаходились у працездатному стані та могли виконувати функції передбачені конструкцією (т. 3 а.п. 229-242). Зазначеним доказом спростовуються доводи сторони захисту про те, що у  ОСОБА_8 була відсутня технічна можливість уникнути наїзду на потерпілого. Також колегія суддів звертає увагу, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК може бути вчинене лише з необережності, злочин, передбачений ст. 348 КК характеризується лише умисною формою вини.
35. Отже, вказівка сторони захисту про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК не знайшла свого підтвердження та не узгоджується з доказами, які дослідженні під час судового розгляду.
36. Посилання захисника на правовий висновок, що міститься в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/3796/17 є безпідставним, оскільки наведене рішення не є релевантними обставинам цього проводження та позиції сторін у справі.
37. Твердження про те, що ОСОБА_8 вперше бачив потерпілого і раніше не мав з ним неприязних стосунків ніяким чином не спростовує висновків судів, оскільки як вже зазначалося вище, ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечував, що прибувши на місце події, він вимагав від прикордонників звільнити затриманого ними хлопця, також свідки, повідомили про наявність претензій у ОСОБА_8 до працівників прикордонної служби щодо звільнення хлопця. 
38. Апеляційний суд слушно зауважив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно, об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
39. З огляду на показання, допитаних в суді першої інстанції, свідків та досліджені місцевим судом письмові докази, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_8 умислу направленого на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків та відповідно про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 348 КК.
40. Також Суд зауважує, що усупереч посиланням захисника, в повідомленнях № 113 від 15 листопада 2018 року (т. 1 а.п. 66-67), № 5/3-2008 від 16 листопада 2018 року (т. 1 а.п. 68-71) зазначено про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ст. 348 КК, так і у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (дата внесення відомостей до ЄРДР 16 листопада 2018 року о 05:28:01 на підставі повідомлення від 15 листопада 2018 року) правова кваліфікація дій визначена ст. 348 КК (т. 1 а.п. 214).
41. Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах захисника та представника потерпілих доводам, у тому числі і тим, на які сторона захисту посилається при касаційному розгляді та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому, погодився з оцінкою доказів, досліджених судом першої інстанції та врахованих при обґрунтуванні доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК, належним чином умотивувавши свої висновки. Розгляд провадження в суді апеляційної інстанції відбувся за участю як сторони захисту, так і сторони обвинувачення. 
42. Апеляційний суд перевірив твердження сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК, та необхідність перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 286 КК, визнав їх необґрунтованими.
43. Посилання захисника в касаційній скарзі на те, що суд, усупереч вимогам кримінального процесуального закону, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про допит свідків та проведення повторних судових експертиз були предметом апеляційного розгляду і не знайшли свого підтвердження.
44. Так, з матеріалів провадження вбачається, що в суді першої інстанції захисник заявила клопотання про призначення додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, балістичної та медичної експертизи (т. 8 а.п. 194-207, 241-246) та клопотання про допит окремих свідків. Зазначені клопотання були розглянуті судом, зокрема ухвалою суду від 02 листопада 2022 року було встановлено стороні захисту строк для забезпечення присутності свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_27 для їх допиту в судовому засіданні (т. 8 а.п. 220-221), однак як вбачається з технічного носія інформації, на якому зафіксовано запис судового засідання від 22 грудня 2022 року, захисник повідомила суд, що не може забезпечити явку вказаних свідків та в подальшому не наполягала на їх допиті, зазначивши, що заявила клопотання про проведення додаткової експертизи (т. 9 а.п. 23-34). Ухвалою місцевого суду від 30 березня 2023 року захиснику було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, балістичної та медичної експертизи (т. 9 а.п. 76, 123-125). Судом були наведені мотиви прийнятих рішень.
45. Оскаржувані судові рішення є законними й обґрунтованими, належним чином вмотивованими, і в повній мірі відповідають приписам ст. 370 КПК. Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на основні доводи, зазначені в апеляційних скаргах, навів переконливі аргументи на їх спростування, указав підстави, з яких визнав апеляційні скарги необґрунтованими, та належним чином мотивував свою позицію. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
46. Призначене засудженому ОСОБА_8 покарання є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
47. При цьому, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, незворотні наслідки, що настали, дані, що характеризують особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення винному покарання, в межах санкції статті за якою його визнано винним. Судом фактично було враховано всі обставини, які мають правове значення при виборі покарання та способу його відбування. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає.
48. Доводи захисника щодо неврахування судами при призначенні покарання ОСОБА_8 обставин, які пом`якшують покарання, не знайшли свого підтвердження. Апеляційний суд, переглядаючи аналогічні за змістом доводи апеляційної скарги сторони захисту, правильно вказав про те, що місцевим судом при призначенні покарання не порушено принципу справедливості та принципу індивідуалізації кримінальної відповідальності і покарання, а явка з повинною сама по собі не може розцінюватись як пом`якшуюча покарання обставина, яка не становить форму щирого каяття, оскільки ОСОБА_8 вину не визнав, вибачення у потерпілих не попросив, шкоду в добровільному порядку не відшкодував, що не може свідчити про почуття каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. Матеріали кримінального провадження не містять даних про сприяння ОСОБА_8 розкриттю кримінального правопорушення.
49. Переконливих доводів, які би спростовували висновки судів першої та апеляційної в частині призначеного ОСОБА_8 покарання захисник у касаційній скарзі не навів.
50. Враховуючи, що під час касаційного розгляду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскарженого судового рішення, не встановлено, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2023 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3