Справа № 367/8621/25
Провадження №3/367/24/2026

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 лютого 2026 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Одарюк М.П., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за частиною 1 статті 130 КУпАП,

у с т а н о в и в:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №805158 від 22 липня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїв правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судове засідання на 10 лютого 2026 року ані захисник Морозов В.Ю., ані ОСОБА_1 не з`явились, повідомлялись належним чином. Від захисника адвоката Морозова В.Ю. надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибути в зв`язку з тим, що він знаходиться у відрядженні, в задоволенні якого суд відмовив з огляду на наступне.
Так, справа надійшла до суду 28 липня 2025 року, перебувала в провадження судді 7 місяців та була відкладена 4 рази виключно за клопотанням представника особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності.
Тобто, суд вважає, що для особи, яка притягується до відповідальності, та його представника було надано достатньо часу і створено усі умови для можливості реалізувати свої процесуальні права належним чином.
Необхідно наголосити, що необґрунтоване зволікання з боку суду у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.
Суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Натомість, в даному випадку процесуальна поведінка ОСОБА_1 дає підстави стверджувати, що він зловживав своїми процесуальними правами з метою затягнути розгляд справи про адміністративне правопорушення та уникнути адміністративної відповідальності через закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Захисник, ОСОБА_2 звертаючись до суду 06 лютого 2026 року з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав доказів того, що його підзахисник дійсно перебуває у відрядженні та в зв`язку цим не може прибути до суду, так як і сам ОСОБА_1 не надав суду доказів того, чому він не може прибути в судове засідання.
Суду не зрозумілі причини, з яких захисник не може з`явитися у судове засідання та підтримати своє клопотання про закриття провадження або клопотати та доводити підстави для відкладення розгляду справи через відрядження.
Матеріали справи містять заяву захисника Морозова В.Ю., в якій він просить суд закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 склади адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування зазначає, що в матеріалах справи відсутні відеодокази ознак алкогольного сп`яніння , які б надали можливість зробити висновок того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції здійснювали психологічний тиск щодо ОСОБА_1 , внаслідок чого останнього було дискредитовано та складено адміністративний протокол серії ААД 3 805158. Такі дії поліцейський можливо розцінювати як введення мене в його в оману задля виконання статистичних показників своєї праці. Також, в матеріалах справи не містяться відомості про те, чи притягався ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, що має значення для вирішення питання щодо належної правової кваліфікації вчиненого правопорушення, зокрема наявності або відсутності повторності вчинення правопорушення. Відео, яке міститься в матеріалах справи є не повним, а лише містить фрагмент відеозапису з нагрудних камер поліцейських. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані (модель, серія, номер засобу відео фіксації, а також відсутні відомості чи сертифікований цей пристрій в Україні. Права та порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським ОСОБА_1 не роз`яснювалися, також не було повідомлено про причини зупинки.
Дослідивши матеріали справи, слід зробити висновок про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та доводиться наступними матеріалами справи:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 22 липня 2025 року серії ААД № 805158, в якому зазначені встановлені судом обставини щодо часу і місця вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення;
- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який мав бути проведений у зв`язку з виявленими ознаками: зокрема, щодо запаху алкоголю з порожнини рота на відстані, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.
Крім того, з переглянутого відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції зупиняють транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм, у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку із цим, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, проте ОСОБА_1 відмовляється від проходження такого огляду, посилаючись на те, що він не вживав.
Посилання захисника на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, суд не буру до уваги, оскільки з відеофайлу чітко вбачається перебування ОСОБА_1 за кермом, доказове значення має те, що він відмовився від огляду на стан сп`яніння.
Так, згідно з п.2 Інструкції про порядок та виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, що передбачені у п.3 названої Інструкції, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Крім того, слід зазначити про те, що діючим законодавством про адміністративне правопорушення зокрема ст. 251 КУпАП, передбачено те, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
‘ У даному випадку на відеозаписі зафіксовані дії працівників поліції та особи, що притягається до відповідальності, що є необхідним та достатнім для прийняття рішення по суті, отже суд критично ставиться до твердження захисника про те, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських є не повним.
Суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці чи в закладі охорони здоров`я. 
Так, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення, однак, у цьому випадку водій транспортного засобу ОСОБА_1 зобов`язаний був пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я. Водночас, він відмовився і від такої пропозиції.
При цьому, суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.
Суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.
Суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, представником наголошувалось на тому, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Проте, суд не може погодитись з такою позицію з огляду на наступне.
Представником зазначалось, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинили безпідставно. У зв`язку із цим відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. В той же час, суд не може погодитись з такою позицію, адже, згідно приписів п. 1, 4 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, в тому числі перевіряти документи та зупиняти т/з, ураховуючи дію в країні воєнного стану. З відеозапису працівник поліції повідомляє про непристебнутий пасок безпеки у водія, на що водій жодним чином не заперечує цього правопорушення.
При цьому, з дослідженого відеозапису з камер працівників поліції не вбачається жодного упередженого ставлення до особи, як про це зазначав представник. Так, суд погоджується що в деяких моментах відеозапису працівники поліції вимовляють фрази, які не сприяють підвищенню довіри до органів поліції, але це може перешкодити або визначити відсутність адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, а лише дозволяють ініціювати дисциплінарне провадження відносно працівників поліції.
Щодо встановлення або відсутності відомостей про повторність, то суд вважає, що його повноваження з розгляду справ про адміністративні правопорушення можуть бути в межах кваліфікації, яка інкримінується правопорушнику, в даному випадку це ч.1 ст. 130 КУпАП, доказів необхідності кваліфікації за іншою частиною статті не надано.
Суд не приймає до уваги й інші доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, адже вони повністю спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Стаття 27 КУпАП - штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні адміністративного стягнення відповідно до статті 33 КУпАП враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання правопорушника ОСОБА_1 , суддею не встановлено.
Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення на водія - штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно протоколу серія ААД №805158 від 22 липня 2025 року у ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучалось.
Виходячи з вищевикладеного, суддя приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , який скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, та вважає за необхідне піддати правопорушника адміністративному стягненню, визначеному у санкції статті, у вигляді штрафу на користь держави у розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Керуючись статтями 27, 33-35, 40-1, частиною 1 статті 130, 221, 282, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та притягнути до адміністративної відповідальності.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605 гривень 60 копійок.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення подання на постанову - не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна, в порядку, встановленому законом.
Строк пред`явлення постанови до примусового виконання - три місяці з дня її винесення.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосоване подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.
У разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання у 10-ти денний строк, з дня винесення постанови, апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя           М.П. Одарюк