ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, м. Кропивницький, 25006, 
тел. (0522) 30-10-22, 30-10-23, код ЄДРПОУ 03499951,
e-mail: inbox@kr.arbitr.gov.ua, web: http://kr.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року		Справа № 912/2939/25	

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кузьміної Б.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Поступайло К.Ю. за правилами загального позовного провадження справу № 912/2939/25
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25)
до відповідача Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (25015, м. Кропивницький, Студентський бульвар, 15)
про стягнення 9 601 283,93 грн,

представники сторін участі не брали,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" про стягнення 8 061 130,71 грн інфляційних втрат, 1 540 153,22 грн 3% річних, з покладенням на відповідача витрат із сплати судового збору.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач покладені на нього умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0532-02041-ПП зобов`язання виконав з порушенням строків, встановлених договором, тому позивач, за порушення відповідачем зобов`язань за договором, відповідно до умов договору та приписів чинного законодавства нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.
Ухвалою від 18.11.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/2939/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 09.12.2025 о 10:30.
Ухвала від 18.11.2025 вручена відповідачу 19.11.2025 доставленням в Електронний кабінет 19.11.2025.
Від відповідача відзив на позовну заяву, а також будь-які заяви або клопотання до суду не надходили.
У підготовче засідання 09.12.2025 відповідач представника не направляв, причини неявки представника не повідомляв.
Ухвалою від 09.12.2025 суд закрив підготовче провадження у справі № 912/2939/25 та призначив справу № 912/2939/25 до розгляду по суті на 15.01.2026.
Ухвала від 09.12.2025 вручена сторонам 18.11.2025 доставленням в Електронні кабінети 09.12.2025 о 13:41 (а. с. 107-109).
Сторони участі в судовому засіданні не брали.
За частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Згідно з положеннями частини 9 статті 165 та частина 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив такі обставини.
30.09.2024 Господарський суд Кіровоградської області ухвалив рішення у справі № 912/1841/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" про стягнення 84 056 887,99 грн. Позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 82 029 941,69 грн основного боргу, 1 260 811,35 грн інфляційних втрат, 565 918,55 грн 3 % річних, а також 845 820,45 грн судового збору. Відмовив в задоволенні позову в частині стягнення 16,4 грн 3 % річних та 200 грн інфляційних втрат. Рішення господарського суду набрало законної сили 07.01.2025.
Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України передбачає підстави звільнення від доказування. Зокрема, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Оскільки рішення Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2024 у справі № 912/1841/24 набрало законної сили 07.01.2025, таке судове рішення має преюдиціальне значення, а встановлені в ньому факти повторного доведення не потребують.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2024 у справі № 912/1841/24 установлено, зокрема, що 01.01.2024 позивач як оператор систем передачі (ОСП) і відповідач як користувач системи передачі (Користувач) уклали договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0532-02041-ПП (Договір) шляхом подання відповідачем як користувачем відповідної заяви про приєднання до публічного договору та акцептування позивачем цієї заяви відповідача. 
Зокрема, 25.10.2023 відповідач надав позивачу заяву-приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії.
31.10.2023 позивач листом № 01/57621 повідомив відповідача про його приєднання до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії (ідентифікатор договору №0532-02041-ПП, дата акцептування – 01.01.2024).
Згідно з пунктом 1.1 Договору він є публічним договором приєднання та встановлює порядок і умови надання послуг з передачі електричної енергії користувачам системи передачі (далі – Користувач). Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Користувача до умов цього Договору згідно з заявою-приєднанням, що є додатком 1 до цього Договору.
Відповідно до пункту 2.1 Договору за цим Договором ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі – Послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору.
За пунктами 4.1–4.3. Договору планова та/або фактична вартість Послуги визначається на підставі чинного на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.
Ціна цього Договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік.
Згідно з пунктом 5.1 Договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги Послуги.
Плановий обсяг визначається відповідно до розділу ХІ КСП (Кодексу систем передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 309) на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі – АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії.
Фактичний обсяг послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу ХІ КСП.
Відповідно до пунктів 6.1 - 6.2, 6.4 Договору розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.
Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків:
1 платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;
2 платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;
3 платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).
Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.
Оплату вартості послуги після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання-передачі послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).
Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники Акта приймання-передачі послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі Послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем.
Суд у рішенні установив, що матеріалами справи (актами приймання-передачі послуг, актами коригування) підтверджується надання позивачем відповідачу послуг за Договором. Відповідач не заперечував отримання ним відповідних послуг.
Суд також установив, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за Договором з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за надані в січні – травні 2024 року послуги в сумі 82 029 941,69 грн (сума боргу зазначена з урахуванням оплати в сумі 200 000 грн, здійсненої після відкриття провадження у справі). Відповідач не спростував доводи позивача, не надав докази на підтвердження повної сплати заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 82 029 941,69 грн (з урахуванням оплати 200 000 грн після відкриття провадження у справі). 
Також позивач заявив до стягнення з відповідача 1 261 011,35 грн інфляційних втрат та 565 934,95 грн 3 % річних.
Суд перевірив наданий розрахунок позивача та вказав, що "Зважаючи на встановлені обставини справи та зазначені вище норми чинного законодавства, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, доказів сплати боргу в повному обсязі не подав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 82 029 941,69 грн основного боргу, 565 918,55 грн 3 % річних та 1 260 811,35 грн інфляційних втрат є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають до задоволення. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3 % річних в сумі 16,4 грн та інфляційних втрат на суму 200 грн належить відмовити. Отже, позов належить задовольнити частково".
Отже, за Договором з оплати наданих послуг між позивачем та відповідачем виникла заборгованість за надані послуги у розмірі 84 056 887,99 грн - на момент пред`явлення позову у справі № 912/1841/24 яка частково за час розгляду була сплачена на суму 200 000,00 грн.
У позовній заяві позивач вказує, що прострочення оплати продовжувалось і після 19.07.2024, відповідач продовжував сплачувати основний борг частинами.
Матеріали справи свідчать, що після ухвалення рішення у справі № 912/1841/24 відповідач сплатив за рішенням суду у справі № 912/1841/24 на користь позивача 82 224 316,92 грн, що підтверджують платіжні інструкції: № 229402 від 27.12.2024 на суму 10 000 000,00 грн, № 231387 від 24.02.2025 на суму 5 000 000,00 грн, № 231429 від 26.02.2025 на суму 5 930 616,67 грн, № 231465 від 26.02.2025 на суму 4 100 000,00 грн, № 231548 від 28.02.2025 на суму 5 000 000,00 грн, № 231733 від 11.03.2025 на суму 5 311 576,33 грн, № 231734 від 11.03.2025 на суму 5 000 000,00 грн, № 231909 від 13.03.2025 на суму 5 000 000,00 грн, № 232071 від 17.03.2025 на суму 5 000 000,00 грн, № 232072 від 17.03.2025 на суму 54 203,37 грн, № 232184 та № 232185 від 18.03.2025 на загальну суму 9 473 848,26 грн, № 232353 від 21.03.2025 на суму 5 000 000,00 грн, № 232453 від 24.03.2025 на суму 5 911 853,42 грн, № 233172 від 10.04.2025 на суму 6 000 000,00 грн, № 233263 від 11.04.2025 на суму 5 442 218,87 грн (а.с. 69 на звороті - 77).
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг, позивач, керуючись приписами статті 625 Цивільного кодексу України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення і після 19.07.2024.
Зазначене стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.
Вирішуючи спір, господарський суд враховує таке. 
Відповідно до 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 4.31 постанови Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.
Як убачається з обставин справи, відповідачем порушено строк виконання господарського зобов`язання, тому наявні правові підстави для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Заявлені у справі № 912/2939/25 суми 3% річних, що нараховані на суму основного боргу за період прострочення з 20.07.2024 по 10.04.2025 та інфляційних втрат за період з серпня 2024 року по березень 2025 року не охоплені рішенням суду у справі № 912/1841/24.
Водночас господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивач здійснив неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань.
Позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму трьох процентів річних на суму 1 540 153,32 грн за періоди:
- з 20.07.2024 по 11.08.2024 на суму боргу 82 229,941,69 грн, що становить 155 023,66 грн;
- з 12.08.2024 по 26.12.2024 на суму боргу 82 029 941,69 грн, що становить 921 155,90 грн;
- з 27.12.2024 по 23.02.2025 на суму боргу 72 029 941,69 грн, що становить 349 215,00 грн;
- з 24.02.2025 по 25.02.2025 на суму боргу 67 029 941,69 грн, що становить 11 018,62 грн;
- з 26.02.2025 по 27.02.2025 на суму боргу 56 999 325,02 грн, що становить 9 369,75 грн;
- з 28.02.2025 по 10.03.2025 на суму боргу 51 999 325,02 грн, що становить 47 013,09 грн;
- з 11.03.2025 по 12.03.2025 на суму боргу 41 687 745,69 грн, що становить 6 852,78 грн;
- з 13.03.2025 по 16.03.2025 на суму боргу 36 687 745,69 грн, що становить 12 061,72 грн;
- з 17.03.2025 по 17.03.2025 на суму боргу 31 633 542,32 грн, що становить 2 600,02 грн;
- з 18.03.2025 по 20.03.2025 на суму боргу 22 159 694,06 грн, що становить 5 464,03 грн;
- з 21.03.2025 по 23.03.2025 на суму боргу 17 159 694,06 грн, що становить 4 231,16 грн;
- 24.03.2025 по 09.04.2025 на суму боргу 11 247 840,64 грн, що становить 15 716,16 грн;
- з 10.04.2025 по 10.04.2025 на суму боргу 5 247 840,64 грн, що становить 431,33 грн.
Стосовно розрахунку інфляційних втрат, суд зазначає, що такий розрахунок здійснений позивачем за період з серпня по грудень 2024 на суму боргу в розмірі 82 029 941,69 грн, що становить 6 070 215,69 грн; за період з січня по лютий 2025 на суму боргу в розмірі 72 029 941,69 грн, що становить 1 440 598,83 грн та за березень 2025 року - на суму боргу в розмірі 36 687 745,69 грн, що становить 550 316,19 грн.
Відтак, загальний розмір інфляційних втрат становить 8 061 130,71грн.
Відповідач належними та допустимими доказами не спростував доводів позивача щодо порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань та не подав контррозрахунку на спростування заявлених позивачем вимог.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який виконаний позивачем правильно, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 540 153,32 грн та інфляційних втрат в сумі 8 061 130,71 грн. 
Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 визнала за необхідне конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22.
Отже, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні не підлягають зменшенню судом.
На підставі вищенаведеного в сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 115 215,41 грн.
Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (бульвар Студентський, 15, м. Кропивницький, 25015, ідентифікаційний код - 23226362) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код - 00100227) 9 601 283,93 грн, у тому числі 8 061 130,71 грн інфляційних втрат, 1 540 153,22 грн 3 % річних, а також 115 215,41 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати до електронних кабінетів учасників справи.

Повне рішення складено 15.01.2026.

Суддя Б.М. Кузьміна