ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 Справа № 917/1922/25 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши після виходу з відпустки у спрощеному провадженні матеріали справи
за позовною заявою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, пл. Перемоги, 2, код ЄДРПОУ 24388300,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс», 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 14-А, код ЄДРПОУ 339889485,
про стягнення 617 188,86 грн,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:
Розглядається позовна заява Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» про стягнення 617 188,86 грн, з яких 136 181,87 грн – 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно збережених коштів, 481 006,99 грн – втрати від інфляції.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:
Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 р. у справі № 917/1548/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 р., було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Кремтрастбудсервіс на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 1 376 145,64 грн коштів пайової участі. Посилаючись на те, що відповідач на даний час не сплатив на користь позивача вказані кошти, останній звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» 617 188,86 грн, з яких 136 181,87 грн – 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно збережених коштів, 481 006,99 грн – втрати від інфляції.
01.12.2025 року відповідач подав до суду відзив від 30.11.2025 р. (вх. № 15383).
Дослідивши вказаний документ, суд зазначає наступне:
Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 21.10.2025 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - 15 днів з дня отримання ухвали.
Пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Згідно з довідкою про доставку електронного листа, що міститься в матеріалах справи, документ в електронному вигляді «Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі» від 21.10.2025 р. по справі № 917/1922/25 (суддя Мацко О.С.) було доставлено до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» 23.10.2025 р. о 13:04.
Відтак, днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 р. є 23.10.2025 р.
Відповідно до ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.
Таким чином, перебіг строку на подачу відзиву, встановленого ухвалою суду від 21.10.2025 р., почався 24.10.2025 р. та закінчився 07.11.2025 р.
Натомість відзив у даній справі відповідачем було сформовано у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі лише 30.11.2025 року та подано до суду 01.12.2025 року, що свідчить про те, що його було подано із пропуском встановленого процесуального строку.
У вказаному відзиві Товариством з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» викладено клопотання про поновлення строку на його подання.
Обґрунтовуючи зазначене клопотання, відповідач стверджує, що про існування справи Товариству з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» стало відомо випадково, на адресу товариства не надходили жодні процесуальні документи та кореспонденція з суду, а в електронний кабінет електронного суду керівник підприємства заходить рідко, оскільки обов`язок перевіряти інформацію з цього кабінету не передбачена його посадовою інструкцією.
Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За змістом статті 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків по суті є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.
Наведений висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.09.2022 р. у справі № 904/8456/21, від 03.04.2023 р. у справі № 906/1357/20, від 18.08.2023 р. у справі № 32/257-10, від 15.05.2024 р. у справі № 910/15662/23 та ін.
Судом також враховано правові висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2022 р. у справі 9/430-05-11867. У постанові зауважено на тому, що суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.
Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.
Сам лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку на подання відзиву, з огляду на положення господарського процесуального законодавства України, повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.
Оцінивши наведені Товариством з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» причини поважності пропуску строку на подання відзиву, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження існування причин (явищ, дій), які б могли об`єктивно завадити йому у визначений законом строк вчинити відповідну процесуальну дію.
Крім того, відповідно до частин п`ятої та сьомої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Таким чином, суд виходить з того, що надсилання копій судових рішень учасникам справи через підсистему «Електронний суд» відповідає приписам ст.ст. 6 та 242 ГПК України.
При цьому суд зауважує, що, зареєструвавши Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, відповідач мав усвідомлювати, що будь-які документи у справах, в яких товариство бере участь, будуть надсилатись йому саме в електронній формі шляхом їх направлення до Електронного кабінету. Відповідно, відповідач повинен був з певною періодичністю вживати заходи для перевірки повідомлень, направлених до його Електронного кабінету (відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2025 р. у справі № 916/4915/24).
Отже, доводи відповідача про відсутність у керівника ТОВ «Кремтрансбудсервіс» обов`язку перевіряти інформацію з електронного кабінету підприємства не свідчать про об`єктивну неможливість подання до суду відзиву на позовну заяву в даній справі у встановлений строк.
З огляду на викладене, а також з урахуванням тривалості пропуску відповідачем строку на подання відзиву в даній справі (понад три тижні), клопотання відповідача про його поновлення задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи що у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву судом відмовлено, вказаний відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» підлягає залишенню без розгляду.
Крім того, суд також звертає увагу відповідача на недотримання ним вимог п. 2 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до відзиву не було долучено доказів його направлення позивачу.
30.12.2025 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 16824).
Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановив, що їх достатньо для вирішення спору, у зв`язку з чим вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 р. у справі № 917/1548/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 р., було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Кремтрастбудсервіс на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 1 376 145,64 грн коштів пайової участі.
Позивач вказує, що відповідач не сплатив вказаний борг, з огляду на що заявив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» 617 188,86 грн, з яких 136 181,87 грн – 3 % річних, нарахованих на вказану суму заборгованості, 481 006,99 грн – втрати від інфляції.
Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: рішення Господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 р. у справі № 917/1548/24, постанова Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 р. у справі № 917/1548/24 та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:
Частиною 1 статті 73 визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як зазначено вище, 05.12.2024 р. Господарським судом Полтавської області прийнято рішення у справі № 917/1548/24.
Вказаним рішенням суду встановлено наступне:
«Відповідачем 26.09.2019 розпочато будівництво; 16.05.2022 завершено будівництво та 23.06.2022 введено об`єкт в експлуатацію.
Відповідно до статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції до 01.01.2020) замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті…
Колегія суддів Верховного Суду надаючи правовий висновок в справі з аналогічними правовідносинами у постанові від 20.07.2022 по справі № 910/9548/21 зазначила, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.
Враховуючи, що відповідачем будівництво об`єкту розпочате у 2019 році, однак станом на 01.01.2020 об`єкт будівництва не був введений в експлуатацію, а договір про сплату пайової участі між відповідачем та Кременчуцькою міською радою до 01.01.2020 не був укладений, абзацом другим пункту 2 Розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Таким чином, у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21…
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Таким чином, замовник будівництва (відповідач) зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування (позивачу) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України…
Розрахунок розміру пайової участі Відповідача здійснений з урахуванням Розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», відповідно до якого розмір пайової участі становить… 1 376 145,64 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розпочав будівництво 26.09.2019, об`єкт будівництва введено в експлуатацію 23.06.2022, однак відповідач не виконав свій обов`язок, передбачений п.3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та не звернувся до Кременчуцької міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.
Таким чином, відповідач не перерахував до відповідного місцевого бюджету 1376145,64 грн коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив.
Відповідач в порушення норм закону зберіг у себе, а Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області недоотримала безпідставно збережені кошти Відповідачем в сумі 1 376 145,64 грн.
Отже, відповідні кошти в сумі 1 376 145,64 грн підлягають стягненню з Відповідача на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області в порядку ст.1212 Цивільного кодексу України.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1376145,64 грн є обґрунтованими.».
З огляду на викладене, рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 р. у справі № 917/1548/24 було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Кремтрастбудсервіс на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 1 376 145,64 грн коштів пайової участі.
Вказане рішення суду набрало законної сили 20.02.2025 року.
Отже, обставини, встановлені вказаним рішенням суду, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також згідно з висновками, викладеними у постанові від 14.12.2021 р. у справі № 643/21744/19, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач як замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2022 р. у справі № 925/683/21).
Внаслідок прострочення відповідачем сплати коштів пайової участі позивачем здійснено нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме – 3% річних за період з 24.06.2022 р. по 10.10.2025 р. на суму 136 181,87 грн та інфляційних втрат за період з липня 2022 року по вересень 2025 року на суму 481 006,99 грн.
При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.
Контррозрахунку розміру вказаних вимог відповідачем надано не було.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).
Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у даній справі в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 7 406,27 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремтрансбудсервіс» (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 14-А, код ЄДРПОУ 339889485) на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, пл. Перемоги, 2, код ЄДРПОУ 24388300) 136 181,87 грн – 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно збережених коштів, 481 006,99 грн – втрати від інфляції; 7 406,27 грн судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 12.01.2026 р.

Суддя О.С. Мацко