Справа № 274/4230/25 Провадження № 2/0274/1768/25	

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.26 р.	м. Бердичів	

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі – Суд), за участю секретаря судового засідання Руденченко В.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом	ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,	
до	ОСОБА_3 , представником якого є ОСОБА_4 ,	
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:	ОСОБА_5 ,	
про	стягнення аліментів,	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення ОСОБА_5 навчання або до досягнення 23-х років, за умови продовження ним навчання.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , шлюб між останніми розірваний у 2008 р., та вони проживають окремо, ОСОБА_5 проживає з ОСОБА_1 , досяг повноліття та навчається у Державному навчальному закладі "Бердичівське вище професійне училище" на денному відділенні, термін навчання – по 30.06.2026 р., у зв`язку з чим не має можливості працювати та утримувати себе самостійно. ОСОБА_1 надає допомогу синові, проте не має можливості задовольнити його потреби у повній мірі. ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , отримує регулярний достатній дохід, а тому маже надавати матеріальну допомогу на утримання сина.
ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей 2011 р.н. та 2015 р.н., матеріально допомагає своїй матері, яка я пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, оплачує своє навчання в Національній академії Національної гвардії України, ОСОБА_1 не подала доказів, які б вказували, що ОСОБА_5 дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням та не обґрунтувала розміру аліментів, які вона просить стягувати, що на день подання позову становив 17 243,69 грн.
ОСОБА_5 своєї позиції щодо предмета спору у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом від 04.12.2007 р. про народження (а. с. 9) та відміткою у паспорті ОСОБА_1 про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_7 (зворотній бік а. с. 5).
ОСОБА_5 з 01.09.2023 р. навчається у Державному навчальному закладі "Бердичівське вище професійне училище", станом на 07.04.2025 р. перебував на другому кірсі денного відділення за професією: тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, водій автотранспортних засобів, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, термін закінчення навчання – 30.06.2026 р., що підтверджується довідкою від 07.04.2025 р. № 97 цього навчального закладу (а. с. 16).
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_1 не подала доказів, які б вказували, що ОСОБА_5 дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.
Між тим, на думку Суду, очевидним є те, що навчання ОСОБА_5 на денному відділенні перешкоджає або суттєво обмежує йому можливість працевлаштуватись або займатися іншою діяльністю, направленою на отримання регулярного та стабільного доходу, що, в свою чергу, значно ускладнює задоволення його потреб у харчуванні, одязі та інших необхідних для життя потреб.
При цьому ОСОБА_3 не подано доказів, які б вказували, що ОСОБА_5 має регулярний та стабільний дохід. 
За таких обставин Суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням після досягнення повноліття навчання.
Відповідно до частин першої та другої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Таким чином ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати повнолітнього сина – ОСОБА_5 , до припинення останнім навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, однак за умови, що він може надавати матеріальну допомогу.
ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової частина НОМЕР_1 та отримує регулярний і стабільних дохід, що підтверджується звітом від 30.11.2024 р. про здійснення нарахувань та виплат та визнається ним самим, з наведеного звіту та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 33132174 станом на 25.07.2025 р. випливає, що з червня 2023 р. розмір доходу ОСОБА_3 перевищував 60 000,00 грн. на місяць (окрім вересня 2023 р.) (а. с. 15, 168 – 171). 
За таких обставин Суд вважає, що ОСОБА_3 може надавати матеріальну допомогу сину – ОСОБА_5 .
Визначаючи розмір аліментів, які ОСОБА_3 має сплачувати на утримання сина – ОСОБА_5 , Суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Зі змісту позовної заяви та довідки від 11.03.2025 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" випливає, що ОСОБА_1 має можливість надавати утримання ОСОБА_5 (а. с. 13), проте таке утримання не забезпечує у повній мірі його потреб.
Наявна у справі медична документація вказує на те, що ОСОБА_5 має певні хвороби, проте з неї не зрозуміло, якого саме лікування він потребує, як часто, чи є таке лікування платним, якщо так, то яка його вартість (а. с. 18 – 29), а тому не може бути взято Судом до уваги.
Разом з тим, з ОСОБА_3 у двох виконавчих провадженнях стягуються аліменти на утримання дітей – ОСОБА_8 , 2011 р.н., та ОСОБА_5 , 2015 р., що підтверджується постановами від 23.04.2024 р. та від 07.02.2017 р. про відкриття виконавчих проваджень (а. с. 176 – 177, 178 – 179).
Крім того, ОСОБА_3 навчається у Національній академії Національної гвардії України, навчання є платним, ним було сплачено у серпні та вересні 2025 р. по 11 600,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 20.08.2025 р. та від 11.09.2025 р. (а. с. 173, 174).
Проте Суд не приймає до уваги посилання ж ОСОБА_3 на те, що він матеріально допомагає своїй матері, так як вони не підтверджені будь-якими доказами. 
Також Суд зважає на те, що ОСОБА_1 не обґрунтувала розміру аліментів, які вона просить стягувати з ОСОБА_3 , а саме – 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно.
Станом на квітень 2025 р. 1/4 частка (25%) заробітку (доходу) ОСОБА_3 становила 15 767,25 грн., що випливає з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 33132174 станом на 25.07.2025 р. (а. с. 168), тобто приблизно дорівнювала щомісячному доходу ОСОБА_1 за 2024 р. (окрім грудня 2024 р.), який наведено у довідці від 11.03.2025 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (а. с. 13).
За таких обставин стягнення аліментів у розмірі, якому просить ОСОБА_1 , очевидно не буде справедливим для ОСОБА_3 , так як за змістом норм Сімейного кодексу України обов`язок батьків утримувати дітей, у тому числі тих, які потребують матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням після досягнення повноліття навчання, є рівним.
Також Суд враховує, що Законом України "Про державний бюджет України на 2026 рік" установлено, що мінімальна заробітна плата у 2026 р. становить 8 647,00 грн., а тому стягнення аліментів у розмірі, у якому просить ОСОБА_1 , буде стягненням практично двох мінімальних заробітних плат на утримання працездатної особи, яка не працює, що також не виглядатиме справедливим.
За таких обставин Суд вважає, що ОСОБА_3 , поза розумним сумнівом, може сплачувати аліменти у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, що не буде для нього надмірним тягарем та при цьому буде суттєвою матеріальною допомогою для ОСОБА_5 , так як складатиме близько 5 300,00 грн. щомісячно (що майже в 1,6 рази перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб (3 328,00 грн.), тобто більш ніж на мінімальному рівні забезпечить задоволення основних потреб ОСОБА_5 ), який також отримує матеріальну допомогу і від ОСОБА_1 . 
Статтею 201 Сімейного кодексу України встановлено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 – 192 і 194 – 197 цього Кодексу.
Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви.
Таким чином позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме – з ОСОБА_3 на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання сина – ОСОБА_5 , у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 19.06.2025 р., і до закінчення ОСОБА_5 навчання у Державному навчальному закладі "Бердичівське вище професійне училище", але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
Тобто рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає допущенню до негайного виконання.
На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 . на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 403,73 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 – 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_3 ), третя особа ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), задовольнити частково.
2. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина – ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 19.06.2025 р. і до припинення ОСОБА_5 навчання у Державному навчальному закладі "Бердичівське вище професійне училище", але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 403,73 грн.
5. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          В.В. Корбут